ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1210/26 Справа № 175/21891/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., вирішуючи клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и л а:
постановою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закриття провадження у справі. Одночасно апелянт порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування необхідності поновлення строку апелянт зазначає, що він не був ознайомлений із повним текстом постанови та не отримував її на руки, у зв`язку з чим, на його думку, був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу та викласти у ній мотиви незгоди з рішенням суду. За змістом клопотання, про постанову суду першої інстанції апелянт дізнався 13 березня 2026 року, а апеляційну скаргу направив 19 березня 2026 року.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та матеріали справи, суддя апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.
За змістом ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову; місцевий суд протягом трьох днів надсилає апеляційну скаргу разом зі справою до відповідного апеляційного суду. Положеннями чинного КУпАП не передбачено залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків, тому в разі відмови у поновленні пропущеного строку така скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Апеляційний суд звертає увагу, що законодавець у ст. 294 КУпАП прямо пов`язує початок перебігу десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення з днем винесення постанови, а не з днем отримання її копії чи з днем ознайомлення особи з повним текстом судового рішення. Водночас такий строк не має формального характеру, оскільки він забезпечує стабільність судового рішення, юридичну визначеність та належну процесуальну дисципліну учасників провадження.
З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 2-рп/2015 положення ст. 294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення застосовуються до постанов, ухвалення яких передбачене ст. 284 КУпАП, зокрема до постанови про накладення адміністративного стягнення. Отже, постанова суду першої інстанції у цій справі за своїм видом підлягає апеляційному перегляду, однак за умови дотримання встановленого законом строку або доведення поважних причин його пропуску.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений лише у разі його пропуску з причин, які є об`єктивними, непереборними або такими, що істотно перешкоджали особі своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження. Саме на особу, яка заявляє клопотання про поновлення строку, покладається обов`язок навести конкретні обставини та підтвердити їх матеріалами справи або належними доказами.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно виходить із того, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності апеляційної скарги, за умови, що такі обмеження мають легітимну мету та є пропорційними. Такий підхід викладений, зокрема, у рішенні у справі «Воловік проти України» (Volovik v. Ukraine, заява № 15123/03, рішення від 06 грудня 2007 року).
У рішенні у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, § 41, рішення від 03 квітня 2008 року) ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими; від судів вимагається вказувати підстави, а сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Крім того, у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 34, рішення від 21 грудня 2010 року) ЄСПЛ наголосив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності, а зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Подібна вимога процесуальної сумлінності сторони також відображена у рішенні ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, за змістом якого заявник повинен демонструвати готовність брати участь у розгляді та утримуватися від дій, пов`язаних із невиправданим зволіканням.
З матеріалів справи встановлено, що оскаржувану постанову винесено 02 березня 2026 року. Отже, передбачений ст. 294 КУпАП десятиденний строк на її апеляційне оскарження закінчився до подання ОСОБА_1 апеляційної скарги. Водночас апеляційну скаргу, за наведеними апелянтом обставинами, направлено лише 19 березня 2026 року, тобто після спливу встановленого законом строку.
Доводи апелянта про те, що він дізнався про постанову лише 13 березня 2026 року та не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку, оскільки вони спростовуються сукупністю матеріалів справи.
Так, зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що під час судового розгляду інтереси ОСОБА_1 представляв захисник – адвокат Лозовий І.О., який був присутній у судовому засіданні, висловив заперечення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Отже, сторона захисту брала участь у розгляді справи та була обізнана як про сам факт розгляду справи, так і про процесуальний результат її вирішення.
Крім того, відповідно до матеріалів справи 11 березня 2026 року адвокат Лозовий І.О., діючи як захисник Маврова Л.С., звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про долучення до матеріалів справи № 175/21891/25 квитанції про сплату штрафу за судовим рішенням від 02 березня 2026 року. У цій заяві прямо зазначено, що до матеріалів справи подається квитанція про сплату штрафу в розмірі 17 000 грн від 06 березня 2026 року.
З долученої квитанції вбачається, що 06 березня 2026 року було здійснено платіж на суму 17 000 грн із призначенням платежу щодо адміністративного штрафу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стосовно ОСОБА_1 . Така обставина сама по собі не позбавляє особу права на апеляційне оскарження і не може розцінюватися як відмова від нього, однак у контексті вирішення питання про поновлення строку вона підтверджує обізнаність сторони захисту про наявність постанови суду першої інстанції, її дату та характер накладеного стягнення ще до спливу строку на апеляційне оскарження.
Додатково враховується, що, за наявними даними, загальний доступ до постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень було забезпечено 03 березня 2026 року. Надання загального доступу до судового рішення у Реєстрі не змінює передбаченого ст. 294 КУпАП моменту початку перебігу строку на апеляційне оскарження, однак у поєднанні з участю захисника у судовому засіданні, поданням ним заяви про долучення квитанції та фактичною сплатою штрафу свідчить про відсутність об`єктивної перешкоди для своєчасного подання апеляційної скарги.
Посилання апелянта на те, що він не отримував повний текст постанови на руки, за встановлених обставин не може бути самостійною та достатньою підставою для поновлення строку. По-перше, ст. 294 КУпАП пов`язує строк оскарження саме з днем винесення постанови. По-друге, у справі відсутні дані, які б свідчили, що ОСОБА_1 або його захисник були позбавлені можливості дізнатися про зміст судового рішення чи подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк. По-третє, матеріали справи, навпаки, підтверджують активні дії сторони захисту після винесення постанови, зокрема сплату штрафу та звернення захисника до суду із заявою про долучення відповідної квитанції.
Апеляційний суд наголошує, що право на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 294 КУпАП належить не лише особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а й її захиснику. Тому присутність захисника під час розгляду справи, його обізнаність про постанову та подальше звернення до суду із заявою щодо виконання постанови виключають висновок про те, що сторона захисту була об`єктивно позбавлена можливості своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження.
За таких обставин наведені у клопотанні підстави зводяться фактично до незгоди з постановою суду першої інстанції та до посилання на несвоєчасне ознайомлення з її повним текстом, однак не містять обставин, які б об`єктивно перешкоджали поданню апеляційної скарги протягом передбаченого ст. 294 КУпАП строку. Доводи апеляційної скарги щодо повноти дослідження доказів, наявності складу адміністративного правопорушення та законності постанови суду першої інстанції можуть бути предметом перевірки лише за умови відкриття апеляційного перегляду, тобто після позитивного вирішення питання про дотримання строку апеляційного оскарження або його поновлення.
У цій справі апелянтом не доведено існування поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Поновлення такого строку за відсутності об`єктивних причин його пропуску суперечило б вимогам ст. 294 КУпАП, принципу юридичної визначеності та стандартам процесуальної сумлінності сторін, сформованим у практиці Європейського суду з прав людини.
З огляду на встановлені обставини приходжу до висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року. У зв`язку з цим апеляційну скаргу, подану після спливу визначеного законом строку, слід повернути особі, яка її подала, разом із усіма додатками.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП
п о с т а н о в и л а:
у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 , відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – повернути особі, яка її подала, разом із усіма додатками.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Дніпровського
апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА