ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 м.Дніпро Справа №908/3953/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Віннікова С.В., Андрейчука Л.В.
секретар судового засідання: Гетьманенко С.М.
за участю представників сторін:
прокурор: не з`явився
від позивача: Сполохов Є.О.
від відповідача (скаржника): не з`явився
розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пташка Дронс»
на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2026 (суддя Педорич С.І., повний текст рішення складено 08.04.2026) у справі №908/3953/25
за позовом першого заступника керівника Василівської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави 
в особі позивача Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Пташка Дронс»
про визнання недійсною додаткової угоди до договору про закупівлю та стягнення штрафних санкцій
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
До Господарського суду Запорізької області звернувся з позовом перший заступник керівника Василівської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації (далі - Управління оборонної роботи Запорізької ОДА) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пташка Дронс» (далі – ТОВ «Пташка Дронс»), за змістом якого просив суд:
- визнати недійсною додаткову угоду №1 від 22.05.2025 до договору про закупівлю від 13.05.2025 №241/ОБ, укладену між Управлінням оборонної роботи Запорізької ОДА та ТОВ «Пташка Дронс»;
- стягнути з ТОВ «Пташка Дронс» на користь Управління оборонної роботи Запорізької ОДА штрафні санкції в розмірі 149508,00 грн за неналежне (несвоєчасне) виконання зобов`язань за договором про закупівлю від 13.05.2026 №241/ОБ;
- стягнути з ТОВ «Пташка Дронс» на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Василівської окружної прокуратури Запорізької області кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 4844,80 грн за пред`явлення позовної заяви.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що при укладенні спірної додаткової угоди не було документально підтверджено належними та допустимими доказами об`єктивних обставин, що спричинили продовження строку поставки товару. Тож оскільки спірна додаткова угода якою продовжено строк виконання зобов`язань щодо поставки товару, є такою, що укладена з порушенням вимог п. 37 Розділу Х Закону України «Про публічні закупівлі» та підпункту 4 пункту 19 Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022, у зв`язку з відсутністю об`єктивних обставин для цього, а тому має бути визнана судом недійсною. 
Окрім того прокурор, посилаючись на пункт 9.3 спірного договору, нарахував та просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню за загальний період прострочення за період з 23.05.2025 по 01.06.2025 включно в сумі 149508,00 грн.
Мотивуючи своє процесуальне право на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Управління оборонної роботи Запорізької ОДА, прокурор посилався на статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», а також зауважував, що вже самого факту бездіяльності позивача, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, для втручання прокурора є достатньо. Прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.04.2026 у справі №908/3953/25 позовні вимоги задоволено повністю: 
- визнано недійсною додаткову угоду №1 від 22.05.2025 до договору про закупівлю від 13.05.2025 №241/ОБ, укладену між Управлінням оборонної роботи Запорізької ОДА та ТОВ «Пташка Дронс»;
- стягнуто з ТОВ «Пташка Дронс» на користь Управлінням оборонної роботи Запорізької ОДА штрафні санкції в розмірі 149508,00 грн за неналежне (несвоєчасне) виконання зобов`язань за договором про закупівлю від 13.05.2025 №241/ОБ;
- стягнуто з ТОВ «Пташка Дронс» на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Василівської окружної прокуратури Запорізької області кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 4844,80 грн за пред`явлення позовної заяви. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, зокрема виходив з того, що прокурор, захищаючи інтереси держави, правомірно звернувся із позовом в інтересах Управління оборонної роботи Запорізької ОДА, яка є уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах, та довів, що вона не вживала своєчасні та належні заходи для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. 
Щодо суті заявлених позовних вимог місцевий господарський виснував про те, що на момент укладення додаткової угоди №1 від 22.05.2025 до договору № 241/ОБ про закупівлю від 13.05.2025 не було документально підтверджено об`єктивних обставин, що зумовили б необхідність та правомірність укладення вказаної додаткової угоди до основного договору, з урахуванням чого оскаржувана додаткова угода укладена всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак підлягає визнанню недійсною.
Також, суд встановив наявність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому прокуратурою розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Пташка Дронс» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2026 у справі №908/3953/25 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Першочергово скаржник зауважив про те, що прокурором, у розумінні статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статей 53, 74 Господарського процесуального кодексу України, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави у цій справі, а також не наведено об`єктивних причин, які б унеможливлювали захист інтересів держави належним уповноваженим органом, а саме Державною аудиторською службою України.
Також скаржник наполягав на тому, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Згідно позиції апелянта під час укладення оскаржуваної додаткової угоди сторонами було враховано, що під час виконання договору виникли об`єктивні, документально підтверджені обставини, а також дотримано умову щодо незбільшення ціни договору. Натомість, суд залишив поза увагою те, що в даному випадку укладення додаткової угоди про продовження строків поставки за наявності документального підтвердження виникнення об`єктивних обставин для продовження строку виконання зобов`язань щодо поставки товару (погіршення безпекової ситуації внаслідок збільшення ракетних обстрілів та тривалості тривог) відповідало інтересам держави більше, ніж формальне розірвання договору чи нарахування штрафних санкцій постачальнику. 
На думку апелянта, місцевим господарським судом також було проігноровано, що лист Департаменту цивільного захисту та оборонної роботи Київської обласної Державної адміністрації від 30.10.2025 №1855/27.01/27.3.2/2025 та лист Департаменту муніципальної безпеки Київської міської ради від 05.11.2025 № 079-5525 не є належними доказами, які підтверджують обставини, викладені прокурором в позовній заяві.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
14.05.2026 від Запорізької обласної прокуратури до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. 
Крім того, у поданому відзиві прокурор заявив клопотання про долучення до матеріалів справи акту ревізії Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 06.02.2026 №040820-20/1.
В обґрунтування необхідності долучення нового доказу прокурор послався на те, що в період з 26.11.2025 по 30.01.2026 проводилась ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління оборонної роботи Запорізької ОДА. Безпосередньо акт ревізії було складено 06.02.2026. Про обставини здійснення відповідної перевірки позивач протягом розгляду справи в суді першої інстанції не повідомляв. В свою чергу, прокурор отримав означений акт лише 26.03.2026. За наведених обставин, прокурор вважає, що останній в силу причин, що об`єктивно не залежали від нього не міг надати у якості доказу до суду першої інстанції акт ревізії від 06.02.2026 № 040820-20/1.
Розглянувши клопотання прокурора про долучення нового доказу на стадії апеляційного провадження, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах, зокрема, змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом ч. 2 п. 6 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Частинами 1, 2, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає.
У розумінні наведених процесуальних норм суд апеляційної інстанції має оцінити винятковість випадку та дослідити причини, що об`єктивно не залежать від особи для можливості прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного провадження.
У постановах від 12.09.2024 у справі №910/11903/23, від 21.10.2024 у справі №914/3445/23 та у справі №923/1188/21, Верховний Суд навів сталий правовий висновок щодо питання застосування ст. ст. 118, 119 Господарського процесуального кодексу України (продовження / поновлення судами процесуальних строків, наслідків пропущення учасником справи цих строків) та вказав наступне.
У п. 6 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
За приписами ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Під процесуальними строками розуміють встановлений законом та / або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, крім іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Отже, пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і є таким, що породжує відповідні правові наслідки.
Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Водночас у ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Зі змісту наведеної статті вбачається, що поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а процесуальний строк, встановлений судом, може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Щодо поновлення законодавчо встановленого процесуального строку, то законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично та безумовно поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує з огляду на поважність причин пропуску процесуального строку. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.
Отже, пропущений процесуальний строк може бути поновлений за обґрунтованою заявою учасника провадження і лише за наявності об`єктивних, а не суб`єктивних причин, визнаних поважними судом шляхом наведення мотивованого висновку.
Виходячи зі змісту клопотання прокурора, останнє мотивоване тим, що прокурор не міг подати вчасно вказаний акт ревізії, оскільки отримав останній лише 26.03.2026. Натомість позивач, який достеменно володів інформацією стосовно здійснення відповідної ревізії та складення певного акту за її результатами, про такі обставини не повідомив ані прокурора, ані суд першої інстанції. 
З урахуванням заявлених прокурором доводів, в силу того, що останній не є суб`єктом проведення відповідної ревізії та об`єктивно був позбавлений можливості завчасно повідомити місцевий господарський суд про існування важливого, на думку прокурора, доказу у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість долучення акту від 06.02.2026 № 040820-20/1 до матеріалів цієї справи на стадії апеляційного провадження.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Віннікова С.В., Андрейчука Л.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною ТОВ «Пташка Дронс» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2026 у справі №908/3953/25; призначено справу до розгляду в закритому судовому засіданні на 23.06.2026 о 14:15 год.
У закрите судове засідання 23.06.2026 з`явився представник позивача. Решта учасників справи правом участі в судовому засіданні не скористались, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
У судовому засіданні 23.06.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, за результатом проведеної закупівлі між Управлінням оборонної роботи Запорізької ОДА (далі – Покупець) та ТОВ «Пташка Дронс» (далі – Постачальник) укладено договір про закупівлю товару від 13.05.2025 №241/ОБ.
Договір укладено в межах Програми забезпечення виконання завдань в галузі оборонної роботи, здійснення заходів, пов`язаних з територіальною обороною та цивільним захистом на території Запорізької області на 2022-2026 роки, затвердженої рішенням Запорізької обласної ради від 15.02.2022 №75.
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця у погоджені Сторонами строки Безпілотні авіаційні комплекси для потреб Сил оборони України (Код ДК 021:2015:34710000-7: вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном) вказаний у Специфікації (Безпілотний авіаційний комплекс «Пташка 13-О» у кількості 12 шт., вартістю 1245900,00 грн за одиницю, на загальну суму 14950800,00 грн, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до 2.1 Договору загальна вартість Договору визначена на підставі Додатку №1 (Специфікація) та складає: 14950800,00 грн.
За умовами п. 3.3 Договору Сторони дійшли спільної згоди, що оплата за поставлений Постачальником товар буде проводитись Покупцем з урахуванням реального фінансування видатків (та/або надходження коштів) з бюджету на зазначені цілі Покупця.
Згідно з п. 4.1 Постачальник власними силами, засобами та за власний рахунок відповідно до умов даного Договору зобов`язується здійснити поставку (доставку) Товару до 22 травня 2025 року включно.
Пунктом 7.3.1 договору на Постачальника покладено обов`язок поставити Покупцю Товар, в строк та на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до п. 9.1 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, передбачених даним Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та додатково чинним законодавством України.
Пунктом 9.3 Договору передбачено, що за порушення строку поставки Товару або строку заміни неякісного (невідповідного) Товару на якісний (відповідний) в гарантійний період Постачальник на вимогу Покупця сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язань, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості. 
Сплата штрафних санкцій, пені та компенсація збитків не звільняє винну Сторону від виконання зобов`язань за Договором (п. 9.5 Договору).
Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 14-ти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі шляхом направлення офіційного листа на офіційну електронну адресу або електронну адресу, зазначену в договорі (п. 10.2 Договору).
Згідно з п. 10.3 Договору доказом виникнення обставин непереборної сили є документ, виданий Торгово – промисловою палатою України, яким засвідчене настання обставин непереборної дії.
У пункті 10.7 Договору визначено, що на дату укладення цього Договору існує форс-мажорна обставина щодо воєнного стану на території України, тому згідно з пунктом 10.1 розділу 8 «Обставини непереборної сили (форс-мажор) Договору зазначена форс-мажорна обставина не звільняє Сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, крім випадку, коли стороною доведено зв`язок невиконання зобов`язань та воєнними діями в Україні.
Пунктами 12.2, 12.3 Договору встановлено, що строк Договору починає свій перебіг з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками, а в частині оплати за поставлений товар до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Договір може бути змінено та доповнено за згодою Сторін, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.
Підписуючи даний Договір, Постачальник підтверджує, що має можливість поставити Товар під час воєнного стану, що діє на території України на час укладення Договору. Сторони домовились, що у разі невиконання Постачальником зобов`язань, що зумовлено військовими діями, та повідомлення Покупця про форс-мажорні обставини, то такі обставини підлягають підтвердженню сертифікатом Торгово-промислової палати України (п. 14.9 Договору).
У специфікації до договору №241/ОБ (Додаток №1) сторонами погоджено, що поставці за цим договором підлягає товар – Безпілотний авіаційний комплекс «ПТАШКА 13-О» у кількості 12 шт. на загальну суму 14950800,00 грн без ПДВ.
У додатковій угоді №1 від 22.05.2025 до договору №241/ОБ сторони, керуючись ст.ст. 651, 653 Цивільного кодексу України, підпунктом 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 №1178, на підставі та пп. 4 п. 14.3 Договору №241/ОБ від 13.05.2025 дійшли згоди укласти додаткову угоду №1 від 22.05.2025, якою продовжено Строк поставки Товару до 06.06.2025 включно (а.с. 29).
Підставою для укладення вказаної додаткової угоди №1 та продовження строку виконання зобов`язань за Договором зазначено виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин для продовження строку виконання зобов`язань щодо передачі (поставки) товару Постачальником, з урахуванням листа ТОВ «Пташка Дронс» від 22.05.2025 №22052025-1.
У вказаному листі неможливість виконання зобов`язань з поставки товару у визначений п. 4.1 Договору строк, Постачальник – ТОВ «Пташка Дронс» обґрунтовує частим оголошенням повітряних тривог на Київщині, що стало перешкодою для своєчасного здійснення виробничих процесів та призвело до уповільнення виробництва.
На підтвердження вказаних обставин Постачальником надана роздруківка повітряних тривог з аналітичного сервісу з ресурсу https://air-alarms.in.ua/ та копія наказу Постачальника №1–ОП від 01.01.2025.
Відповідно до вказаного наказу для збереження життя та здоров`я працівників на час військового стану в Україні працівникам зупиняти всі без виключення види робіт під час оголошення сигналу «Повітряна тривога!» та слідувати до найближчого укриття, що розташоване за адресою: м. Київ, площа Деміївська (перехід «Південний») або Станція метро «Деміївська».
За інформацією Департаменту муніципальної безпеки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.11.2025 №079-5525, на території м. Києва сигнал «Повітряна тривога» в період:
• з 26.04.2025 (дата оголошення процедури закупівлі) по 13.05.2025 (дата підписання договору) тривав 22 год. 26 хв. за 18 днів;
• з 29.04.2025 (дата подачі ТОВ «Пташка Дронс» тендерної пропозиції) по 13.05.2025 (дата підписання договору) тривав 20 год. 59 хв. за 15 днів;
• з 13.05.2025 по 22.05.2025 (дата надіслання ТОВ «Пташка Дронс» листа про необхідність укладення додаткової угоди) тривав 15 год. 45 хв. за 10 днів.
Постачальником товар за Договором поставлено у повному обсязі 02.06.2025 відповідно до видаткової накладної №61 від 02.06.2025. 
За поставлений товар за Договором Управлінням оборонної роботи Запорізької ОДА на користь ТОВ «Пташка Дронс» здійснено оплату 10.06.2025 на суму 14950800,00 грн, що підтверджено платіжною інструкцією №168 від 09.06.2025.
Отже, причиною продовження строку поставки товару, яка зумовила укладення додаткової угоди №1 до договору №241/ОБ сторони зазначили виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що унеможливлюють виконання зобов`язань у строки, передбачені договором.
За твердженням прокурора, з чим не погоджується позивач та відповідач, при укладенні додаткової угоди №1 до договору №241/ОБ не було документально підтверджено належними та допустимими доказами об`єктивних обставин, що спричинили продовження строку поставки товару. Вказані обставини зумовили звернення прокурора до суду з цим позовом.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1-4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, зокрема якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Щодо звернення прокурора в інтересах держави в особі Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України «Про прокуратуру», частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до абзаців 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
За змістом абз. 2 ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18).
Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси Держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).
Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду зазначає, що порушення інтересів держави полягає в тому, що несвоєчасне виконання Постачальником договірних зобов`язань за договором №241/ОБ від 13.05.2025 про закупівлю для потреб Сил оборони України ставить під загрозу обороноздатність Запорізької області та м. Запоріжжя, та призводить до неефективного використання державних ресурсів, що прямо суперечить ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» та ст. 7 Бюджетному кодексу України. Спір, який виник внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором, укладеним з Управлінням оборонної роботи Запорізької ОДА, призводить до порушення інтересів держави у сфері оборони, економічної безпеки та зачіпає інтереси великого числа громадян, що у відповідності до вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на прокуратуру України здійснення представницьких повноважень в суді.
Згідно приписів п. 13 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 указаного Кодексу визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
Відповідно до ст. 26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень.
Прокурор посилається на те, що фінансування зазначеної закупівлі здійснювалося в рамках Програми забезпечення виконання завдань в галузі оборонної роботи, здійснення заходів, пов`язаних з територіальною обороною та цивільним захистом на території Запорізької області на 2022-2026 роки, затвердженої рішенням Запорізької обласної ради від 15.02.2022 №75.
Судом першої інстанції було встановлено, що оплата за договором №241/ОБ від 13.05.2025 здійснена за кошти місцевого бюджету, а отже державний інтерес у спірних правовідносинах полягає у забезпеченні належного виконання зобов`язань за договорами, на фінансування яких виділялись бюджетні кошти.
Відповідно до преамбули Закону України «Про публічні закупівлі» він визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Прокурор вважає, що відбулось протиправне укладення додаткової угоди до Договору, та, як наслідок, несвоєчасна поставка товару за договором та відсутність стягнення штрафних санкцій, що на його думку порушує державні інтереси у спірних правовідносинах.
Колегія суддів погоджується з представленим прокурором обґрунтуванням та підтверджує заявлену ним тезу щодо того, що питання правомірності/неправомірності продовження строку спірної поставки стосується в першу чергу обороноздатності країни. При цьому захист суверенітету і територіальної цілісності України залежить, в тому числі, від ефективного використання державних ресурсів. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що прокурором доведено можливе порушення інтересів держави у цій справі. 
Окрім того, місцевим господарським судом було враховано сталу та послідовну судову практику згідно якої прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №906/982/19.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).
Позивачем у позовній заяві визначено Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.
Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. 
Склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій (ст. 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).
Так, у складі Запорізької обласної державної адміністрації створено Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації.
Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 19.03.2024 №140 затверджено Положення про Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації
Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації підпорядковується голові Запорізької обласної державної адміністрації або його заступнику є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства, є неприбутковою бюджетною установою, яка утримується за рахунок державного бюджету, якщо інше не передбачено чинним законодавством, та інших джерел, не заборонених законом, та не є платником податку. Управління віднесене до державної форми власності (п. 2, п. 3, п. 7 Положення).
Основними завданнями Управління є: організація взаємодії з органами складових сектору безпеки і оборони України у вирішенні питань, пов`язаних з оборонною роботою на території області; забезпечення виконання заходів обласних (регіональних) програм з питань оборонної роботи області, територіальної оборони, мобілізаційної підготовки; участь у виконанні завдань з оперативного обладнання території області та організації взаємодії суб`єктів, які залучаються до їх виконання (п. 1 Розділу II Положення).
Відповідно до пп. 33, пп. 34 п. 2 Розділу II Положення Управління є головним розпорядником коштів обласного бюджету, які передбачені на виконання обласних (регіональних) програм з питань оборонної роботи, територіальної оборони, мобілізаційної підготовки місцевого значення та інших програм, виступає розпорядником коштів за бюджетними програмами бюджету. 
Управління виконує функції замовника товарів, робіт і послуг, що закуповуються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів (пп. 35 п. 2 Розділу II Положення).
У даному випадку Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації, яке перебуває у структурі Запорізької обласної державної адміністрації, є стороною спірного правочину, юридичною особою, яка може від свого імені придбавати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України.
Отже, місцевий господарський суд обґрунтовано виходив з того, що Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації є органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що Василівською окружною прокуратурою Запорізької області повідомлялось Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації та Запорізької обласної військової адміністрації листом від 15.08.2025 №51-1582вих.25 про надання інформації про вжиті заходи претензійно-позовного характеру, зокрема щодо визнання додаткової угоди до Договору недійсною та стягнення з Відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором.
Відповідно до листа Запорізької обласної державної адміністрації (Запорізької обласної військової адміністрації) від 22.09.2025 №12604/08-46 прокуратурі надано інформацію та повідомлено, що заходи претензійно-правового характеру щодо визнання недійсною додаткової угоди до Договору та стягнення фінансових санкцій за прострочення строку виконання Договору не вживалися, за відсутності на те підстав.
Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Відтак, колегія суддів виходить з того, що орган, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносин, будучи обізнаним про наявність порушень інтересів держави, як в силу інформування про такі порушення зазначеного органу окружною прокуратурою, так і в силу того, що цей орган є стороною оспорюваного правочину, належний захист порушених державних інтересів не здійснював, що свідчить про його бездіяльність.
Наведене, в свою чергу, є підставою для висновку суду про наявність у прокурора передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва відповідного органу.

Щодо доводів скаржника, що лише Державна аудиторська служба України є належним позивачем у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
В силу частини першої статті 8 цього Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.
Пунктом 10 статті 10 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Положенням про державну аудиторську службу України визначено, що остання відповідно до покладених на неї завдань звертається до суду в інтересах держави разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп.4, 9 п.4 Положення).
З урахуванням наведених положень, Державна аудиторська служба України не могла набути статусу позивача у даній справі через відсутність на момент звернення прокурора з указаним позовом (30.12.2025) задокументованих результатів проведених контрольних заходів, а тому прокурор правомірно не визначив її в якості позивача.
Аналогічного висновку про відсутність повноважень у вказаного органу для звернення до суду з позовом за вищезазначених обставин дійшов висновку Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.03.2019 у справі №912/898/18, у постанові від 17.02.2021 у справі №912/738/20 та у постанові від 25.02.2021 у справі №912/9/20.
Також колегія враховує, що позов містить вимогу про стягнення штрафних санкцій на користь Управлінням оборонної роботи Запорізької ОДА (покупця за договором) і не містить вимоги про стягнення отриманого за договором в дохід держави, тому зазначення саме покупця за договором, а не Держаудитслужби як органу, в особі якого подано позов в інтересах держави, є виправданим. Аналогічного висновку дійшла ОП КГС ВС у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що прокурором у відповідності до ст. 53 ГПК України доведено належними та допустимим доказами необхідність захисту інтересів держави та обґрунтовано підстави для звернення до суду, при цьому вірно визначено суб`єктний склад учасників справи. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги у наведеній частині колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що спростовуються чинними законодавчими положеннями та висновками сталої і послідовної судової практики.

Щодо наявності підстав для застосування положень п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та визнання оскаржуваної додатковї угоди недійсною.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України «Про публічні закупівлі» (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення Договору про закупівлю та оспорюваної Додаткової угоди до нього).
З аналізу положень Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається те, що вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель і повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного та Господарського кодексів України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №926/3421/22).
Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 цього Закону визначено, що договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
У частині 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Як установив суд першої інстанції, сторони, уклавши за результатом проведеної процедури закупівлі Договір від 13.05.2025 №241/ОБ, погодили всі його істотні умови, у тому числі предмет (Безпілотний авіаційний комплекс «Пташка 13-О» у кількості 12 шт.), ціну (14950800,00 грн без ПДВ) та строк виконання зобов`язань (до 22.05.2025), що узгоджується з приписами Закону України «Про публічні закупівлі».
Згідно із ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
За приписами ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частинами 3, 4 ст. 653 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є строк виконання зобов`язання, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
Так, положення п.4 ч.5 ст.41 Закону «Про публічні закупівлі» передбачають можливість внесення змін до істотних умов договору про закупівлю, зокрема, у випадку продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Згідно з пп.4 п.19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (далі - Особливості), істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім виключного переліку випадків, зокрема продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Таким чином, вказані норми передбачають умови та можливість внесення змін до договору про закупівлю, зокрема й стосовно строку виконання зобов`язань лише, якщо сторони це прямо вказали в умовах договору або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21). При цьому вказані норми передбачають можливість внесення змін до договору про закупівлю (зміна істотних умов) щодо продовження строку виконання зобов`язань у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження (постанови Верховного Суду від 05.09.2018 у справі №910/21806/17, від 06.06.2023 у справі №910/21100/21).
Об`єктивні обставини, що спричинили відповідне продовження, мають бути документально підтверджені і вони не обов`язково мають бути обставинами непереборної сили, засвідченими у вигляді сертифіката ТПП України (постанова Верховного Суду від 10.04.2025 у справі №924/602/24). Верховний Суд у постанові від 10.04.2025 у справі №924/602/24 зазначив про безпідставність звуження судом апеляційної інстанції тлумачення передбачених п.4 ч.5 ст.41 Закону «Про публічні закупівлі» випадків допустимого продовження строку дії договору виключно до обставин непереборної сили.
Обставини даної справи свідчать про те, що учасники справи не посилаються на обставин непереборної сили (форс-мажор) як на підставу продовження строку поставки товару. Натомість сторони стверджують про наявність документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, що передбачено положеннями п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі».
Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для укладення Додаткової угоди №1 та продовження строку виконання зобов`язань за Договором слугував лист ТОВ «Пташка Дронс» від 22.05.2025 №22052025-1 із проханням продовжити строк дії Договору. У вказаному листі Постачальник обґрунтовував неможливість виконання зобов`язань з поставки товару у визначений п. 4.1. Договору строк, посилаючись на часте оголошенням повітряних тривог на Київщині, що стало перешкодою для своєчасного здійснення виробничих процесів та призвело до уповільнення виробництва.
На підтвердження вказаних обставин Постачальником надано роздруківка повітряних тривог з аналітичного сервісу з ресурсу https://air-alarms.in.ua/ та копія наказу Постачальника №1–ОП від 01.01.2025 «Про зупинку будь-яких робіт на підприємстві під час оголошення сигналу «Повітряна тривога».
Верховний Суд у постанові від 12.12.2024 у справі №916/4679/23 виснував, що зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема, в частині продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань є правомірною виключно за таких умов і відбувається у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження; документально підтверджених обставин непереборної сили; документально підтверджених обставин затримки фінансування витрат замовника.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 у справі №916/3577/21 вказав, що підставою для зміни істотних умов договору можуть бути лише обставини, що виникли після його підписання та впливають на виконання зобов`язання сторін за договором (п. 8.28), схожий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.10.2018 у справі №910/23585/17.
Як було встановлено, договір про закупівлю №241/ОБ було укладено 13.05.2025, тобто через 3 роки 2 місяці з дати введення воєнного стану в України, відтак, на думку апеляційного суду, збільшення інтенсивності повітряних тривог не є об`єктивною обставиною, що може спричинити продовження строку виконання зобов`язань, натомість вона охоплюється комерційним ризиком Постачальника товару, адже про її існування він не міг не знати під час участі в торгах та в момент підписання договору. 
Підписуючи договір з визначеними строками, відповідач повинен був врахувати та усвідомлювати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання, ризики та можливі негативні наслідки для себе.
При цьому, об`єктивно розуміючи та оцінюючи вигоди/втрати від укладення договору на умовах запропонованих замовником, ТОВ «Пташка Дронс» зокрема мало можливість відмовитися від укладання договору з урахуванням настання можливих негативних наслідків. 
Суб`єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, приймає як сприятливі наслідки такої господарської діяльності так і несприятливі, а тому, підписуючи договір, мав здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, з урахуванням того, що договір між сторонами укладено відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» (постанова Верховного Суду від 18.01.2024 року 916/410/23). 
Натомість відповідач прийняв рішення укласти договір на певних умовах та, відповідно, несе повну відповідальність за настання можливих для нього негативних майнових наслідків. 
Відповідач міг і повинен був при певній обачності передбачити виникнення труднощів у виконанні договору, пов`язаних з введенням воєнного стану, зважаючи на те, що на момент укладення договору по всій території України вже було введено воєнний стан. Тому настання зазначених ним подій не може розглядатись як підстава для внесення змін до окремих пунктів договору та додатка до нього у зв`язку з істотною зміною обставин. 
Вказані доводи узгоджуються із судовою практикою, зокрема, висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 10.10.2024 у справі № 910/332/24, та у постанові Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 910/3657/24. 
Так, у постанові від 23.01.2025 у справі №910/3657/24 Верховний Суд виснував, що позивач, вчиняючи правочин за результатами проведення закупівель, шляхом вільного волевиявлення зобов`язався виконати роботи у встановлений у договорі строк та прийняв настання відповідних несприятливих для нього наслідків, що передбачені цим договором у разі порушення зобов`язання, оскільки підприємницька діяльність здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик. При цьому позивач був обізнаний та міг передбачити виникнення труднощів у виконанні договору, а тому настання зазначених скаржником подій не може розглядатись як підстава для визнання додаткової угоди щодо продовження строку поставки товару укладеною у зв`язку з істотною зміною обставин. 
У п. 14.9 Договору чітко обумовлено, що Постачальник, підписуючи даний Договір, підтверджує, що має можливість поставити Товар під час воєнного стану, що діє на території України на час укладення Договору. Крім того, сторони у цьому ж пункті договору домовились, що у разі невиконання Постачальником зобов`язань, що зумовлено військовими діями, та повідомлення Покупця про форс-мажорні обставини, то такі обставини підлягають підтвердженню сертифікатом Торгово-промислової палати України.
У матеріалах справи відсутні будь-які відомості та докази наявності форс-мажорних обставин і підтвердження цих обставин відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України.
При цьому скаржник помилково вважає, що суд першої інстанції обмежився лише констатацією відсутності сертифікату Торгово-промислової палати України, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається наявність розгорнутого аналізу кількості, тривалості та інтенсивності сигналу «Повітряна тривога» на території м. Києва. 
Відповідний аналіз судом першої інстанції було обґрунтовано проведено на підставі листа Департаменту муніципальної безпеки Київської міської ради від 05.11.2025 № 079-5525, так як вказаний орган є розпорядником необхідної інформації і його данні може слугувати належним доказом на підтвердження / спростування позицій учасників справи.
Підстав для використання інформації з листа Департаменту цивільного захисту та оборонної роботи Київської обласної Державної адміністрації від 30.10.2025 №1855/27.01/27.3.2/2025 щодо кількості тривог на території Київської області місцевим господарським судом правомірно встановлено не було, так як матеріали справи не містять жодних доказів пов`язаності виконання умов договору про закупівлю від 13.05.2025 №241/ОБ з Київською областю.
В апеляційній скарзі відповідач наполягає на недостовірності висновку суду першої інстанції щодо зростання або зменшення інтенсивності повітряних тривог, оскільки, на думку апелянта, він зроблений на підставі порівняння нерівнозначних періодів часу та шляхом простого складання часу повітряних тривог за різну кількість днів. Власного розрахунку скаржник апеляційному суду не представив.
Оцінивши доводи апелянта колегія суддів відхиляє надані ним заперечення, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд всебічно дослідив це питання та розрахував інтенсивність тривог на території міста Києва наступним чином:
- за період з 26.04.2025 (дата оголошення процедури закупівлі) по 13.05.2025 (дата підписання договору) склала 1 година 14 хвилин на день;
- за період 29.04.2025 (дата подачі ТОВ «Пташка Дронс» тендерної пропозиції) по 13.05.2025 (дата підписання договору) склала 1 година 23 хвилини на день;
- за період 13.05.2025 по 22.05.2025 (дата надіслання ТОВ «Пташка Дронс» листа про необхідність укладення додаткової угоди) склала 1 година 34 хвилини на день.
На підставі проведених розрахунків вбачається, що на період виконання робіт за договором інтенсивність повітряних тривог у м. Києві, у порівнянні з попередніми періодами, поступово зростала на декілька хвилин на добу. Таке збільшення інтенсивності повітряних тривог на декілька хвилин за добу, суд першої інстанції обґрунтовано не розцінив в якості істотної зміни обставин, якими можна виправдати зміну умов договору щодо строків поставки товару.
При цьому розрахунок суду базувався і на тому, що в середньому за добу у спірний період інтенсивність повітряної тривоги була меншою за 2 години. Крім того було встановлено, що оголошення сигналу «Повітряна тривога!» за період 13.05.25-22.05.25 (тобто під час виконання спірного договору) відбувалося в основному в нічний час, втім доказів роботи відповідача в нічний час матеріали справи не містять.
Сукупність наведених обставин підтверджує висновок суду про відсутність факту безпосередньої залежності між ствержуваним відповідачем збільшенням повітряних тривог та необхідністю продовженням строку виконання договору.
Доводи апелянта про те, що виконання договору із затримкою більше відповідає інтересам обороноздатності держави, аніж його розірвання, апеляційний суд оцінює як довільне міркування відповідача, що не може превалювати над законом та давати можливість його свавільного тлумачення та застосування. В даному випадку, на думку судової колегії, інтересам обороназдатності країни найбільш повно відповідало вчасне отримання авіаційних комплексів на погоджених сторонами умовах договору та якнайшвидше спрямування вказаної продукції на здійснення оборони та відсічі збройної агресії РФ.
Крім того колегія суддів вважає безпідставним і посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 27 січня 2026 року у справі №910/3213/25, оскільки у цій справі судом зроблено висновок про об`єктивну неможливість постачальника виконати умови договору через загальновідомі обставин масованих ракетних обстрілів та відключення електроенергії у м. Києві протягом грудня 2024, які безпосередньо корелюються із затримкою виробничого циклу. В даному випадку встановлені судом касаційної інстанції обставини, які покладені в основу вищевказаної постанови, не відповідають обставинам цієї справи, де спір стосується сигналів «Повітряна тривога!» в м. Києві. Апелянтом не спростовано висновок суду першої інстанції щодо нерелевантності означеної правової позиції.
З урахуванням вище встановлених обставин, здійснивши аналіз доводів апеляційної скарги, виходячи з того, що на момент укладення додаткової угоди №1 від 22.05.2025 до договору №241/ОБ про закупівлю від 13.05.2025 не було документально підтверджено об`єктивних обставин, що зумовили б необхідність та правомірність укладення вказаної додаткової угоди до основного договору, з огляду на те, що сторони спірного договору внесли до нього зміни шляхом укладення оспорюваної додаткової угоди безпідставно, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що оспорювана додаткова угода укладена всупереч приписам закону (зокрема, всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі»), що в сукупності має наслідком обґрунтоване задоволення позовних вимог прокурора.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що доводи ТОВ «Пташка Дронс», наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не спростовують висновків суду першої інстанції. Вони зводяться до суб`єктивного переоцінювання доказів і повторення аргументів, які вже були предметом дослідження місцевим господарським судом. Матеріали справи не містять жодних нових обставин чи доказів, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення. Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені доводи є безпідставними, а апеляційна скарга товариства задоволенню не підлягає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах.
У силу приписів ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час перегляду оскаржуваного рішення зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних заперечень, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні статей 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального права, застосуванні нерелевантних висновків касаційного суду та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2026 у справі №908/3953/25 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Пташка Дронс» задоволенню не підлягає.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пташка Дронс» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2026 у справі №908/3953/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2026 у справі №908/3953/25 залишити без змін.

Справу №908/3953/25 повернути до Господарського суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 23.06.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрейчук