ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/612/1026/25    Головуючий І-ї інстанції – Масло С.П.
Провадження № 33/818/830/26     Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
17 червня 2026 року м. Харків 
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Кірчу О.А.  
за участю захисника     Халупка С.В.   
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Близнюківського районного суду Харківської області від 15 січня 2026 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.4 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 05.12.2025 року о 02 годині 20 хвилин по автодорозі Лозова-Близнюки-Барвінкове-Велика Комишуваха поблизу с. Енергетиків Близнюківської ТГ Лозівського району Харківської області, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Galant 2.0, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив виїзд на узбіччя, в ході якого здійснив зіткнення з деревом. Під час ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збиткам.
Крім того, ОСОБА_1 05.12.2025 року о 02 годині 20 хвилин по автодорозі Лозова-Близнюки-Барвінкове-Велика Комишуваха поблизу с. Енергетиків Близнюківської ТГ Лозівського району Харківської області, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Galant 2.0, д.н.з. НОМЕР_1 , та після скоєного ДТП за його участі, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, вживав алкоголь, чим порушив вимоги п. 2.10 «є» ПДР.
Постановою судді Близнюківського районного суду Харківської області від 15 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП, та відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки та стягнуто судовий збір.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки судове засідання було проведено без його участі та без належного повідомлення. 
Вказує, що суд першої інстанції помилково ототожнив сам факт наявності алкоголю в його організмі з фактом його вживання після ДТП, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що він вживав алкоголь після ДТП і до проведення медичного огляду. Так, відсутні будь-які відеозаписи, показання свідків, які б підтверджували, що він вживав алкоголь після ДТП.
Зазначає, що судом було проігноровано той факт, що він є військовослужбовцем, а тому його огляд на стан сп`яніння мав проводитися не в порядку ст. 266 КУпАП, а в порядку ст. 266-1 КУпАП, чим допустив формальний підхід до розгляду справи.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до фактичного змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що ним оскаржуються лише події, які стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП. Згідно зі ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, за таких обставин, апеляційний суд переглядає постанову Близнюківського районного суду Харківської області від 15.01.2026 року лише в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.10 Правил дорожнього руху визначає перелік дій водія, які він зобов`язаний вчинити в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, повідомити до поліції про ДТП та чекати прибуття працівників поліції, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, та п.п. «є», який інкримінується ОСОБА_2 передбачено, що до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Тобто, заборона для водія вживати алкоголь, в разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, визначена умовою повідомлення поліції про подію та часом прибуття працівників поліції на місце пригоди до проведення медичного огляду.
Відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП настає, коли особа, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю вживає алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
За приписами ст. 266 КУпАП слідує, що огляд особи, у даному випадку, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При цьому, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Отже, за наведеного, закон чітко визначає обов`язок з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено інкриміноване адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.
Крім того, при перевірці доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати не тільки час і місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди і причетність цієї особи до неї, а також час і місце вживання цією особою алкоголю саме після ДТП і сам факт вживання алкоголю після ДТП.
Так судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 05.12.2025 року о 02 годині 20 хвилин по автодорозі Лозова-Близнюки-Барвінкове-Велика Комишуваха поблизу с. Енергетиків Близнюківської ТГ Лозівського району Харківської області, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Galant 2.0, д.н.з. НОМЕР_1 , та після скоєного ДТП за його участі, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, вживав алкоголь.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення ЕПР №532108 від 05.12.2025 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколах події та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.12.2025 року;
- висновком КНП «Лозівського ТМО» щодо результатів медичного огляду з метою з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 593 від 05.12.2025 року, яким підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 15.12.2025 року, відповідно до яких він особисто зазначив, що 04.12.2025 року керував автомобілем, не впорався з керуванням та здійснив виїзд на узбіччя, в ході якого здійснив зіткнення з деревом. Після чого взяв пляшку алкогольного пива та випив, ємність пляшки пива була 2 літри, після чого він заснув.
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 щодо обставин ДТП від 05.12.2025 року за участю водія ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 про те, що матеріалами справи не підтверджується те, що він вживав алкогольні напої після ДТП та до проведення огляду в медичному закладі є необґрунтованими та такими, що спростовуються відомостями відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.
Так з відеозапису вбачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 особисто надавав пояснення про те, що вживав алкогольні напої після ДТП, для того щоб зняти стрес. Зазначені відомості знайшли своє підтвердження і в письмових поясненнях ОСОБА_1 від 15.12.2025 року, в яких він особисто підтвердив, що вживав пиво після ДТП.
Таким чином, відеозапис, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.
Зміст відеозапису є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Таким чином, відомості, зафіксовані на вказаному відеозаписі, повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП. Отже, твердження апелянта щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Твердження ОСОБА_1 про те, що він є військовослужбовцем, а тому його огляд на стан сп`яніння мав проводитися не в порядку ст. 266 КУпАП, а в порядку ст. 266-1 КУпАП посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини, які і могли скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 172-20 КУпАП, а не за ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на положеннях КУпАП. 
Чинне законодавство не передбачає обмежень щодо притягнення військовослужбовців до відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 130 КУпАП. Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, при встановленні працівником поліції особи ОСОБА_1 він хоча і вказав про те, що є військовослужбовцем, однак доказів того, що він був зупинений саме під час виконання своїх військових обов`язків, а не у вільний час, останнім також не було надано.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1  мав здійснюватися саме в порядку, передбаченому статтею 266 КУпАП.
Перевіряючи твердження ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист та судове засідання було проведено без його належного повідомлення є необґрунтованими. Як убачається з матеріалів справи відповідно о заяви ОСОБА_1 на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS – повідомлення від 05.12.2025 року.
Так, ОСОБА_1 30.12.2025 року був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 15.01.2025 року, шляхом отримання SMS-повідомлення через електронну систему документообігу, щоб підтверджується відповідною довідкою (а.с.20). Жодних клопотань від останнього щодо відкладення судового розгляду не надходило.
Отже, судом першої інстанції було вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.4 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки, суд першої інстанції враховував характер вчиненого  ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до  ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, відповідає вимогам ст.ст.23, 33, 36 КУпАП
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає зміні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Близнюківського районного суду Харківської області від 15 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик