ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/209/26	Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І. 	
Провадження № 22-ц/817/778/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №595/209/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Бахір Роман Дмитрович, на заочне рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 квітня 2026 року (ухвалене суддею Тхорик І.І., повний текст рішення складено 09 квітня 2026 року) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що з 28 грудня 2018 року по 27 березня 2023 року він перебував у шлюбі із відповідачкою. Від даного шлюбу у них народився син — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю.
08 грудня 2023 року Бучацьким районним судом Тернопільської області видано судовий наказ, згідно якого з нього стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
У подальшому, рішенням Бучацьким районним судом Тернопільської області від 28 травня 2024 року зменшено розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, які стягувалися з нього на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина.
Підставою для зменшення розміру аліментів стало перебування на його утриманні ще однієї дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку теж стягуються аліменти.
Крім того, зазначав, що рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 28.07.2025 р. його позов до ОСОБА_4 задоволено частково. Звільнено його від сплати заборгованості від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в сумі 5166,41 грн.
Наголошував, що він є особою з інвалідністю ІІ групи довічно. У зв`язку з важкою травмою голови практично втратив зір та перебуває на постійному обліку в лікарні в окуліста з діагнозом “посттравматична наскрізна атрофія дисків зорових нервів обох очей” і він може виконувати роботу лише в спеціально створених умовах.
Зазначав, що не працює, отримує щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 2361 грн. і не перебуває на обліку у Державній службі зайнятості.
На підставі наведеного просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, яка станом на 19.01.2026 року становить суму 25 118,75 грн.
Заочним рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 квітня 2026 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано факт встановлення йому ІІ групи інвалідності довічно, що свідчить про те, що його хвороба є невиліковною.
Звертає увагу, що рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року його частково звільнено від сплати заборгованості за аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 .
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого УПСЗН Бучацької РДА 31 серпня 2015 року (а.с.14).
З довідки КНП «Бучацька МЛ» Бучацької міської ради б/н від 05.02.2026 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 16.01.2012 р. переніс важку травму голови. Йому встановлено діагноз: Посттравматична нисхідна атрофія дисків зорових нервів обох очей. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи довічно (а.с.8).
ОСОБА_1 не перебуває на обліку, як такий, що шукає роботу та не зареєстрований як безробітний у Державній службі зайнятості, що підтверджується довідкою №202602050026082, виданої 05.02.2026 р. Тернопільським обласним центром зайнятості (а.с.9).
Згідно довідки №1900-0206-5/2342 від 16.01.2026 р., виданої ГУ Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Тернопільській області як одержувач державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю внаслідок загального захворювання 2 групи. За грудень 2025 року ОСОБА_1 отримав соціальну допомогу в розмірі 2361,00 грн.
06.03.2025 року державним виконавцем Бучацького відділу ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Н. Крушельницькою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №595/185/24, виданого Бучацьким районним судом 25.04.2024 р., яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13, зворот).
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Бучацьким відділом ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського МУ МЮ вбачається, що станом на 19 січня 2026 року сукупний розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 становить 25118,75 грн. (а.с.13).
До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подав нечитабельну фотокопію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу від 22.04.2026 р.
Разом з тим, позивач не просить поновити строк на подання такого доказу та не зазначає об`єктивних причин, які перешкоджали подати його до суду першої інстанції.
Відповідно до змісту ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Однак такого клопотання матеріали справи не містять. Поважних та об`єктивних причин неподання доказів в строки позивачем не зазначено, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення такого доказу без розгляду.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанова Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з того, що докази, які подані позивачем до суду першої інстанції не можуть слугувати підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах в розумінні ч.2 ст.197 СК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 8 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року - суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.
При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 отримав інвалідність ІІ групи ще у 2015 році, аліменти на утримання сина з нього стягуються на підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року, при ухваленні якого судом враховувались дані обставини.
Крім того, вказані обставини досліджувалися судами і під час розгляду справи №595/897/25, за наслідками чого Бучацьким районним судом 18 вересня 2025 року ухвалено рішення, яке залишено в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року, згідно з яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовлено.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неможливість офіційного працевлаштування, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки зазначені доводи, за відсутності належних та допустимих доказів на їх підтвердження, не можуть слугувати підставою для його звільнення від обов`язку сплати в повному обсязі аліментів на утримання дитини, враховуючи те, що інтереси дитини переважають над майновим становищем платника аліментів.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів самого майнового становища платника аліментів, зокрема доказів наявності чи відсутності у його власності нерухомого чи цінного рухомого майна.
Посилання скаржника на те, що рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року його звільнено від сплати заборгованості по аліментах на утримання дитини ОСОБА_3 в сумі 5166,41 грн, не мають жодного правового значення для вирішення даної справи та не свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду підлягає залишенню без змін.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 квітня 2026 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26 червня 2026 року.

Головуюча        Хома М.В.

Судді:        Гірський Б.О.

Храпак Н.М.