Справа № 758/9789/25 
Категорія 68 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва 
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,
за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу,-
В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вказавши, що 16.08.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 718. Від шлюбу у них є двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак подружнє життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Протягом останніх двох років їхні стосунки погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З січня 2025 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, подальше збереження шлюбу є неможливим.
Ухвалою суду від 08.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
24.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, у якому вона просила зупинити провадження у справі та надати сторонам строк для примирення. У відзиві також зазначено, що відповідач не погоджується із вимогою про розірвання шлюбу та вважає, що така позовна заява є передчасною, поданою в умовах емоційного напруження, що виникло не через глибоку кризу у стосунках, а внаслідок тимчасових життєвих обставин, зокрема: сім`я вимушено виїхала за кордон у зв`язку з війною в Україні, що стало серйозним випробуванням як емоційним, так і побутовим; подружжя перебувало в періоді адаптації до нового середовища, що супроводжується стресами, невизначеністю, культурною та соціальною ізоляцією; з боку відповідача докладаються щирі зусилля до збереження шлюбу.
Ухвалою суду від 06.10.2025 будо задоволено клопотання представника відповідача про надання сторонам строку на примирення та надано такий строк тривалістю шість місяців.
Ухвалою суду від 06.05.2026 провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач не з`явилася, її представник подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Жодних заяв чи клопотань від них до суду не надходило.
З огляду на наведене, ураховуючи наявний в матеріалах відзив на позовну заяву та заяву представника позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. 
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. 
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 16.08.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 718, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу у сторін є двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.
В обґрунтування позову позивачка стверджує, що вони з відповідачем протягом тривалого часу спільно не проживають та не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу є неможливим.
Судом приймаються до уваги такі доводи позивача, оскільки жодних доказів на їх спростування відповідач не надав.
Крім того, судом враховується, що сторонам надавався термін на примирення тривалістю шість місяців, однак, як вбачається із матеріалів справи, до примирення вони не дійшли.
При цьому суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що під час наданого судом строку він намагався примиритися з позивачкою і такі його намагання нею були відхилені. 
Суд наголошує, що шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Таким чином, з`ясувавши дійсні взаємостосунки сторін, мотиви розірвання шлюбу, наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а також інтересам їхніх неповнолітніх дітей, що має істотне значення.
При розгляді даної справи суд також, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 25.03.2026 у справі № 444/4951/24-ц. 
У вказаній постанові Верховний Суд, зокрема, зазначив, що примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Ураховуючи наведене, з огляду на встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із наявної в матеріалах справи квитанції ID: 3386-6355-4456-4080 від 27.06.2025, позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Таким чином, ураховуючи задоволення позовних вимог, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу задовольнити. 
Шлюб між  ОСОБА_2  та  ОСОБА_5 , зареєстрований 16.08.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 718, розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін по справі:
позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя 	О. О. Ковбасюк