ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 р. 	Справа № 520/27612/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, по справі № 520/27612/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за належне, проте, неотримане речове майно за період з 01.11.2019 по 23.02.2025 за цінами предметів обмундирування, станом на 01.01.2025;
- зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно протягом служби з 01.11.2019 по 23.02.2025 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01.01.2025.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема: надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій вказати підстави та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
21.10.2025 до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Коломойцева М.М., в якій заявник вказав, що у даному випадку строк звернення до суду становить один місяць з моменту результатів досудового врегулювання. Вказаний порядок було реалізовано шляхом надіслання в інтересах позивача адвокатського запиту, відповідь на який отримано 18.09.2025, після чого адвокат звернувся до суду в інтересах позивача 15.10.2025. Вважає, що жодною нормою законодавства не передбачено строків, протягом яких позивач повинен ініціювати відповідну процедуру досудового врегулювання спору, тобто позивач може ініціювати її будь коли на власний розсуд.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 у справі №520/27612/25 скасовано. Справу №520/27612/25 направлено до Харківського окружного адміністративного суду області для продовження розгляду справи.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій вказати підстави та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
29.01.2026 до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Коломойцева М.М., в якій заявник повторно вказав, що у даному випадку строк звернення до суду становить один місяць з моменту результатів досудового врегулювання. Вказаний порядок було реалізовано шляхом надіслання в інтересах позивача адвокатського запиту, відповідь на який отримано 18.09.2025, після чого адвокат звернувся до суду в інтересах позивача 15.10.2025. Вважає, що жодною нормою законодавства не передбачено строків, протягом яких позивач повинен ініціювати відповідну процедуру досудового врегулювання спору, тобто позивач може ініціювати її будь коли на власний розсуд.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 позовну заяву повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 року скасувати з направленням справи до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про його звільнення 04.08.2025 та вказує на подію обізнаності, що пов`язана з фактом отримання листа від 18.09.2025. Між датою отримання листа та датою звернення до суду 15.10.2025, місячний строк не пропущено. Крім того, позивач звертає увагу на висновки Верховного Суду, які висловлені у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 540/2001/21 в контексті того, що обрахунок місячного строку звернення обчислюється з моменту проведення остаточного розрахунку при звільненні, а не з дати звільнення ( п.48 постанови). Між тим, такий остаточний розрахунок з позивачем проведено не було станом на час звернення до суду з цим позовом щодо компенсації вартості речового майна. 
Крім того, позивач зазначає, що відповідачем при звільненні позивачу інформації щодо спірної компенсації не повідомлялось не могло бути повідомлено у процедурі звільнення позивача, оскільки такі зобов`язання не передбачені жодною нормою чинного законодавства, оскільки спеціальні нормативні акти які стосуються проходження служби в ДСНС - КЦЗУ, ПКМУ 14 лютого 2018 р. № 81, ПКМУ від 11.07.2013 року № 593 не містять в собі норм щодо питання отримання компенсації за належне, проте неотримане за час служби речове майно.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
За положеннями статей 294 та 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачу (заявникові) (пункт 3 частини першої статті 294 КАС України) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій вказати підстави та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
29.01.2026 до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Коломойцева М.М., в якій заявник повторно вказав, що у даному випадку строк звернення до суду становить один місяць з моменту результатів досудового врегулювання. Вказаний порядок було реалізовано шляхом надіслання в інтересах позивача адвокатського запиту, відповідь на який отримано 18.09.2025, після чого адвокат звернувся до суду в інтересах позивача 15.10.2025. Вважає, що жодною нормою законодавства не передбачено строків, протягом яких позивач повинен ініціювати відповідну процедуру досудового врегулювання спору, тобто позивач може ініціювати її будь коли на власний розсуд.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що подання відповідачу адвокатського запиту в інтересах позивача та отримання листа від 18.09.2025 у відповідь не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації права і ця дата не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції на підставі наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.
У постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Так, позивач звернувся до суду з позовом щодо виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі ОСОБА_1 при звільненні. 
У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 визначено правову природу компенсації за неотримане речове майно, відповідно до якої речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця, а компенсації за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, згідно з пунктом 3 якого грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: (І) звільнення з військової служби; (ІІ) загибелі (смерті) військовослужбовця.
Тобто, право на компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби військовослужбовці набувають при звільненні і це право реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Отже, спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, навіть якщо подання відповідного позову про компенсацію відбувається після його звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10.02.2025 у справі № 240/5940/24, від 20.11.2025 року у справі № 260/1942/24.
Так, з матеріалів справи встановлено, що наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 31.10.2019 № 434 о/с майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 з 01.11.2019 призначено на посаду викладача навчального пункту Аварійно рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області. Тим же Наказом № 434 о/с Позивачу було встановлено розмір посадового окладу. 
Наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 24.02.2025 № 104 майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнено з посади викладача навчального пункту Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та призначено на посаду помічника начальника чергової зміни (з питань аналітичного забезпечення) оперативно-координаційного центру Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області. У наказі № 104 зазначено, що ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою помічника начальника чергової зміни (з питань аналітичного забезпечення) оперативно-координаційного центру Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області 24.02.2025. 
Крім того, у матеріалах справи мається витяг з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 04.08.2025 № 512. Відповідно до змісту вказаного наказу ОСОБА_1 було звільнено із служби цивільного захисту 04.08.2025 з посади у штаті Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (код ЄДРПОУ 38631015) за підпунктом 3 пункту 176 (за станом здоров`я).
Таким чином, з 04.08.2025, а саме з моменту звільнення позивача зі служби цивільного захисту, у нього виникло право на отримання грошової компенсації за належне речове майно.
Як свідчать матеріали справи 15.08.2025 року позивач звернувся до відповідача про надання довідки вартості належного, але не отриманого речового майна за час проходження служби у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, а також просив нарахувати та виплатити компенсацію вартості належного, але не отриманого майна.
Листом від 18.09.2025 року № 65800-1-2068/658003 відповідачем була надана відповідь та зазначено, що на теперішній час законодавством, яке регулює проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, та порядком забезпечення осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту форменим одягом не визначено право таких осіб на отримання грошової компенсації замість предметів речового майна та, відповідно, не встановлено обов`язку органів та підрозділів здійснювати виплату такої компенсації, вести облік та оцінювати належне, але не отримане речов майно після звільнення осіб зі служби цивільного захисту. 
До листа долучено довідку-перелік матеріальних цінностей особистого користування отриманих майором служби цивільного захисту ОСОБА_1 за період проходження служби в АРЗ СП ГУ ДСНС України в Харківській області з 01.11.2019 по 23.02.2025 року.
З позовною заявою позивач звернувся до суду 16.10.2025.
Тобто, ОСОБА_1 , після звільнення його з військової служби 04.08.2025, звернувся із заявою про надання йому відповідної інформації без зайвих зволікань 15.08.2025.
Так, дійсно за подання відповідачу заяв про нарахування і виплату грошової компенсації за неотримане речове майно не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації права, і ця дата не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду.
Разом з тим, як вже зазначалось вище, грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви.
Таким чином, у даній адміністративній справі підлягає застосуванню місячний строк, перебіг якого розпочався 18.09.2025, тобто після отримання позивачем листа від АРЗ СП ГУ ДСНС України в Харківській області отриманого за результатами розгляду заяви.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся з адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду 16.10.2025, тобто в межах місячного строку звернення до суду.
Отже, висновки суду першої інстанцій про наявність підстав для повернення позивачу позову є помилковими та передчасними, свідчать про неправильне застосування судом норм процесуального права.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на сталу практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи “Белле проти Франції”, “Ільхан проти Туреччини”, “Пономарьов проти України”, “Щокін проти України” та інші).
З огляду на вищевикладене, враховуючи подання позивачем позову у стислі строки, а також враховуючи обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з додержанням принципу розумності та пропорційності, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду неповажними та повернення позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження у ході розгляду справи судом апеляційної інстанції. 
Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до статті 320 КАС України є підставою для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 у справі №520/27612/25 і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 242, 243, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 по справі № 520/27612/25 - скасувати.
Справу № 520/27612/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Л.В. Любчич