СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/634/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.
за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост"

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" (вх. №1059 Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 (повний текст складено 28.04.2026) у справі № 922/634/26 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост", м. Харків 
про стягнення 3191410,26 грн,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" (позивач), звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост" (відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №294/21 від 06.07.2021 у розмірі 3 191 410,26 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою заборгованості (тілом кредиту). Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 у справі № 922/634/26 клопотання відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост" про призначення у справі № 922/634/26 судової оціночно-будівельної експертизи - задоволено.
Призначено у справі №922/634/26 судову оціночно-будівельну експертизу, на розгляд якої поставлено питання:
- яка ринкова вартість нерухомого майна станом на 08.08.2025, яке було передане Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Стандарт" в іпотеку Акціонерному товариству "Банк Січ" за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т.М. 06.07.2021 за реєстровим № 90, а саме будівлі, нежитлова літ. "Б-1" загальною площею 1672,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Байрона (Героїв Сталінграда), будинок 144/2?
Доручено проведення експертизи Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса" (61177, місто Харків, вулиця Золочівська, будинок 8А).
Попереджено експерта про передбачену кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.
Для проведення експертизи направлено експертній установі матеріали справи №922/634/26.
Витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи покладено на відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост".
Провадження по справі №922/634/26 зупинено на період проведення судової експертизи.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що для правильного вирішення спору необхідним є встановлення дійсної ринкової вартості предмета іпотеки станом на 08.08.2025, оскільки саме від цього залежить визначення того, чи залишилась у позивача непогашена заборгованість після позасудового звернення стягнення на іпотечне майно. 
Суд виходив із того, що у матеріалах справи наявні взаємно суперечливі докази щодо вартості нерухомого майна. Зокрема, позивач надав звіт про оцінку, відповідно до якого ринкова вартість майна становить 12 965 100,00 грн, а також довідку ФДМУ із визначенням вартості 8 204 603,12 грн. Водночас відповідач надав інший звіт незалежної оцінки, за яким ринкова вартість цього ж майна становить 32 200 000,00 грн. Таким чином, суд констатував існування трьох різних оцінок одного й того ж об`єкта нерухомості. 
Місцевий господарський суд зазначив, що встановлення дійсної ринкової вартості майна потребує спеціальних знань у сфері оціночно-будівельної діяльності, а тому ці обставини не можуть бути встановлені судом самостійно лише на підставі наявних письмових доказів, а тому існує необхідність у проведенні судової експертизи відповідно до статті 99 ГПК України. 
Відтак, суд дійшов висновку, що у зв`язку з призначенням експертизи провадження у справі було зупинено на час її проведення відповідно до статей 228– 229 ГПК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційний суд відмовити у задоволенні клопотання ТОВ «БК «ФОРТ-ПОСТ» про призначення у справі № 922/634/26 судової оціночно-будівельної експертизи та скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 про призначення у справі № 922/634/26 судової оціночно-будівельної експертизи.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:
- суд першої інстанції не навів належного обґрунтування необхідності призначення експертизи. На його думку, оскаржувана ухвала містить лише формальні посилання на норми права та загальні висновки, однак не містить аналізу конкретних обставин справи, не пояснює, чому саме без спеціальних знань неможливо встановити обставини спору, та не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про необхідність експертизи;
- до матеріалів справи додано довідку №07/08-07 від 07.08.2025 про стан заборгованості та вартість предмета іпотеки, звіт про оцінку нерухомого майна згідно договору № О-21/07/25/01 від 21.07.2025 та рецензія на звіт. Законодавство у сфері оцінки майна передбачає спеціальний механізм перевірки оцінки - рецензування звіту про оцінку. Саме рецензія, а не нова судова експертиза, є належним способом перевірки правильності оцінки майна. При цьому звіт у справі вже був прорецензований. Отже, у даній справі потреби у призначенні експертизи немає, оскільки у матеріалах справи вже наявні всі належні докази;
- порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та законність державної реєстрації права власності вже були предметом судового розгляду у справі №922/3076/25, де суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність дій іпотекодержателя та відсутність порушень процедури. Відповідач у цій справі та третя особа у справі №922/3076/25 не висловив сумнівів щодо об`єктивності проведеної оцінки майна та рецензування висновку про оцінку майна, не оскаржив звіт про оцінку та її висновки протягом розгляду справи з 03.09.2025;
- суд безпідставно доручив проведення експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса», хоча між сторонами не було досягнуто згоди щодо експертної установи. Суд не надав позивачу можливості висловити позицію щодо варіантів експертної установи
- призначення експертизи в даному випадку є проявом зловживання процесуальними правами з боку відповідача та спрямоване виключно на затягування розгляду справи. У цьому контексті скаржник наголошує, що експертиза істотно збільшить тривалість розгляду; безпідставне зупинення провадження порушує право сторін на розгляд справи упродовж розумного строку; така ситуація суперечить ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
28.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост" надійшов відзив, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Обґрунтовує свій відзив тим, що:
- суд першої інстанції навів достатні мотиви для призначення експертизи, оскільки встановив наявність у матеріалах справи різні оцінки одного й того ж нерухомого майна, але різної вартості. За таких обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність суперечностей у доказах та необхідність залучення спеціальних знань для встановлення дійсної вартості майна;
- визначення ринкової вартості предмета іпотеки має вирішальне значення для розгляду спору, оскільки позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що після позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки його вимоги були задоволені не в повному обсязі. На думку відповідача, якщо буде встановлено, що ринкова вартість майна перевищувала розмір заборгованості, то у позивача відсутні підстави для звернення до суду із даним позовом;
- звіт про оцінку, наданий позивачем, містить істотні недоліки. Зокрема, у ньому відсутній підпис оцінювача у розділі із висновком про вартість майна та у заяві щодо дотримання національних стандартів оцінки, окремі сторінки містять візуальні дефекти, що унеможливлює перевірку проведених розрахунків, а відтак неможливо достовірно встановити ані особу, яка фактично проводила оцінку, ані правильність наведених у звіті висновків. На думку відповідача, за наявності таких недоліків звіт не може розглядатися як належний доказ вартості предмета іпотеки;
- щодо довідки Фонду державного майна України відповідач зазначає, що вона формується автоматично на підставі усереднених показників та використовується виключно для цілей оподаткування операцій з нерухомістю. Така довідка не може підтверджувати дійсну ринкову вартість спірного майна та не замінює професійної оцінки, проведеної відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»;
- стосовно посилань апелянта на справу №922/3076/25 відповідач зазначає, що ця справа стосувалася зовсім інших питань, а саме законності процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Питання правильності оцінки майна, її обґрунтованості та відповідності ринковій вартості у тій справі не досліджувалися. Крім того, відповідач стверджує, що фактично не був обізнаний про розгляд цієї справи та не брав у ній участі. Тому рішення у справі №922/3076/25 не мають преюдиційного значення для даного спору та не позбавляють відповідача права ставити під сумнів оцінку майна у цій справі;
- заперечуючи доводи про зловживання процесуальними правами, відповідач вказує, що саме призначення експертизи є єдиним способом об`єктивно встановити ринкову вартість майна та усунути суперечності між наявними доказами. На його думку, навпаки, саме позивач намагається обмежити можливість перевірки складених на його замовлення документів та фактично прагне, щоб суд виходив виключно з доказів, наданих ним самим. Відповідач наголошує, що проведення незалежної судової експертизи забезпечить дотримання принципів змагальності та рівності сторін;
- відповідач не погоджується із доводами щодо неправомірного визначення експертної установи. Відповідно до статті 99 ГПК України суд мав право самостійно визначити установу для проведення експертизи. При цьому позивач не запропонував жодної альтернативної установи та не навів конкретних аргументів, чому проведення експертизи саме цією установою є неможливим або недоцільним.
01.06.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" надійшли заперечення на відзив, в яких останній зазначає, що:
- законність процедури позасудового звернення стягнення вже була предметом судового розгляду у справі №922/3076/25, під час якого судами перевірялися обставини набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку»;
- набуття права власності на предмет іпотеки неможливе без проведення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, оскільки частина третя статті 37 Закону України «Про іпотеку» прямо вимагає визначення вартості майна на момент його набуття у власність іпотекодержателем. Саме тому проведення оцінки було обов`язковою складовою процедури звернення стягнення;
- позивачем до матеріалів справи надано як звіт про оцінку предмета іпотеки, так і рецензію на цей звіт, а також усі документи, необхідні для державної реєстрації права власності та постановки майна на баланс. При цьому державний реєстратор перевірив подані документи на відповідність вимогам законодавства та здійснив державну реєстрацію права власності за позивачем. Окремо позивач наголошує, що чинне законодавство містить вичерпний перелік документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, і всі такі документи були подані у повному обсязі. Відповідач, на думку позивача, не довів протилежного;
- іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а іпотекодавець ще під час укладення договору надав згоду на такий спосіб звернення стягнення. Саме тому перехід права власності відбувся відповідно до умов договору та вимог закону. Також позивач посилається на презумпцію правомірності правочину, закріплену статтею 204 ЦК України, та зазначає, що доки відповідний договір не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, всі права та обов`язки, що виникли з нього, є чинними та підлягають виконанню;
- поведінка відповідача є суперечливою, оскільки останній не заперечує факту існування кредитної заборгованості та невиконання зобов`язань, але одночасно намагається поставити під сумнів наслідки реалізації іпотечного договору, на які раніше погодився. Таку поведінку позивач розцінює як таку, що суперечить принципам добросовісності, справедливості та розумності, а також доктрині venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки). 
- позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що останній не знав про розгляд справи №922/3076/25. На думку позивача, такі пояснення є необґрунтованими, оскільки для юридичних осіб реєстрація електронного кабінету в ЄСІТС є обов`язковою, а негативні наслідки невиконання цього обов`язку покладаються саме на відповідну юридичну особу. Тому відповідач не може посилатися на власну бездіяльність як на підставу для виправдання необізнаності про судовий процес. 

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.
У судове засідання від 01.06.2026 з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" та представник Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост".

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" (позивач), звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост" (відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №294/21 від 06.07.2021 у розмірі 3 191 410,26 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою заборгованості (тілом кредиту). Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.
Ухвалою суду першої інстанції від 04.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.
02.04.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Разом із відзивом відповідачем подано клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи.
27.04.2026 представник відповідача в судовому засіданні клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи підтримав та просив суд його задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні проти призначення судової оціночно-будівельної експертизи заперечував, просив суд відмовити в задоволенні клопотання.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 у справі № 922/634/26 клопотання відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост" про призначення судової оціночно-будівельної експертизи – задоволено, призначено у справі №922/634/26 судову оціночно-будівельну експертизу та зупинено провадження у справі.
Означене стало підставою для звернення позивача до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.
Предметом розгляду у даній справі є вимоги ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» до ТОВ «БК «ФОРТ-ПОСТ» про стягнення залишку непогашеної заборгованості за кредитним договором після позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.
Суть спору полягає у встановленні наявності або відсутності у відповідача обов`язку сплатити позивачу 3 191 410,26 грн як залишок кредитної заборгованості після набуття позивачем права власності на предмет іпотеки. При цьому однією з ключових обставин, що підлягає встановленню у справі, є дійсна ринкова вартість предмета іпотеки станом на момент позасудового звернення стягнення, оскільки саме від визначення такої вартості залежить встановлення факту повного або часткового погашення кредитної заборгованості. 
Водночас предметом апеляційного розгляду не є вирішення спору по суті щодо наявності чи відсутності заборгованості або правильності визначення ринкової вартості іпотечного майна. Предметом апеляційного перегляду є законність та обґрунтованість ухвали Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинення провадження у справі.
Положеннями ст.99 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ст.100 ГПК України).
Відповідно до ст.98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Порядок призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень визначається, зокрема, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція) та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації), затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до пп. 1.2.2. п. 1.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (із змінами та доповненнями, внесеними наказами Міністерства юстиції України) основними видами (підвидами) експертизи є: інженерно-технічна: інженерно-транспортна (автотехнічна, транспортно-трасологічна, залізнично-транспортна); дорожньо-технічна; будівельно-технічна; оціночно-будівельна; земельно-технічна; оціночно-земельна; експертиза з питань землеустрою; пожежно-технічна; безпеки життєдіяльності; гірничотехнічна; інженерно-екологічна; електротехнічна; комп`ютерно-технічна; телекомунікаційна, електротранспортна експертиза; експертиза технічного стану ліфтів; інженерно-механічна; водно-технічна; авіаційно-технічна; теплотехнічна експертиза. Поряд із вказаними видами інженерно-технічних експертиз експертними установами можуть проводитись також інші їх види (підвиди) та комплексні технічні дослідження із залученням відповідних фахівців у певних галузях знань, у тому числі авіаційного та водного транспорту.
Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.
Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень.
Визначення, чи потребує вирішення спірного питання застосування спеціальних знань експертів, чи ні, віднесено до компетенції суду. У разі, коли суд потребує висновків фахівця з питань, що відносяться до предмету доказування, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть змінити інші засоби доказування, він вправі призначити експертизу.
Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява №61679/00) від 01.06.2006, експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.
Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.
Відповідно до положень ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про проведення оціночно-будівельної експертизи.
В обґрунтування свого клопотання вказує на таке. 
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вартість предмета іпотеки була недостатньою для повного погашення кредитної заборгованості, однак на підтвердження цього надав звіт про оцінку нерухомого майна, який, на переконання відповідача, містить суттєві недоліки та не може вважатися належним і достовірним доказом. Зокрема, відповідач посилається на те, що: у наданому позивачем звіті відсутній підпис оцінювача у розділі «Заключення про вартість об`єкта оцінки»; відсутній підпис у письмовій заяві оцінювача щодо дотримання національних стандартів оцінки; окремі сторінки звіту містять графічні дефекти, що унеможливлює перевірку розрахунків; неможливо встановити, чи саме зазначений оцінювач фактично проводив оцінку та погоджується з її результатами. Відповідач також вказує, що оцінка, подана позивачем, була проведена для цілей бухгалтерського обліку, а не для визначення вартості предмета іпотеки при позасудовому зверненні стягнення, а тому використання такого звіту у даному спорі є неналежним. Крім того, відповідач наголошує, що вартість предмета іпотеки у звіті позивача є очевидно заниженою. На підтвердження цього відповідач подав власний звіт про оцінку, згідно з яким ринкова вартість того ж самого майна становить 32 200 000,00 грн, що істотно перевищує не лише оцінку позивача, а й суму заявленої кредитної заборгованості. На думку відповідача, така істотна різниця між двома оцінками свідчить про наявність обґрунтованих сумнівів щодо правильності висновків оцінювачів та створює невизначеність у спірних правовідносинах. Таким чином, відповідач мотивував клопотання тим, що без спеціального експертного дослідження неможливо достовірно встановити реальну вартість предмета іпотеки та, відповідно, визначити, чи існує у позивача право вимоги щодо стягнення залишку заборгованості після позасудового звернення стягнення на майно.
Тобто, наведені обставини свідчать про наявність у матеріалах справи взаємовиключних доказів щодо ринкової вартості спірного нерухомого майна, оскільки надані сторонами документи містять істотно різні результати оцінки одного й того ж об`єкта нерухомості.
Так, позивачем надані: звіт про оцінку нерухомого майна згідно договору № О-21/07/25/01 від 21.07.2025, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки нежитлової будівлі літ. "Б-1" загальною площею 1672,5 кв.м. на дату оцінки 24.07.2025, складає: 12 965 100,00 грн та довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості Фонду державного майна України від 22.03.2026 (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (пункт 5 розділу ІІІ), відповідно до якої оціночна вартість об`єкта оцінки - нежитлова будівля літ "Б-1" (ЮПМПМП196950), загальною площею 1672.50 кв. м. за адресою 61104, м. Харків, просп. Байрона, буд. 144/1 становить 8 204 603,12 грн.
Разом з тим, відповідачем наданий звіт з незалежної оцінки майна від 30.03.2026, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки (нежитлова будівля літ "Б-1", загальною площею 1672.50 кв. м. за адресою 61104, м. Харків, просп. Байрона, буд. 144/1), що розрахована порівняльним підходом, з урахуванням округлення становить: 32 200 000,00 грн.
Отже, подані сторонами докази містять різні оцінки вартості одного й того ж нерухомого майна, а різниця між визначеними сумами є суттєвою та безпосередньо впливає на вирішення спору по суті, оскільки саме від встановлення дійсної ринкової вартості предмета іпотеки залежить визначення обсягу погашення кредитної заборгованості внаслідок позасудового звернення стягнення на іпотечне майно.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач поставив під сумнів достовірність та правильність звіту про оцінку, наданого позивачем, а також подав альтернативний звіт із суттєво відмінним результатом оцінки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для призначення судової оціночно-будівельної експертизи з метою визначення дійсної ринкової вартості спірного нерухомого майна станом на 08.08.2025.
Крім того, призначення експертизи у даній справі обумовлене необхідністю усунення існуючої невизначеності у спірних правовідносинах та встановлення обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме дійсної ринкової вартості предмета іпотеки.

Разом з тим, скаржник у своїй апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не навів належного обґрунтування необхідності призначення експертизи. На його думку, оскаржувана ухвала містить лише формальні посилання на норми права та загальні висновки, однак не містить аналізу конкретних обставин справи, не пояснює, чому саме без спеціальних знань неможливо встановити обставини спору, та не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про необхідність експертизи.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд, вирішуючи питання про призначення оціночно-будівельної експертизи, виходив із конкретних фактичних обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів, які містять істотні суперечності щодо ринкової вартості спірного нерухомого майна.
Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачем на підтвердження часткового погашення кредитної заборгованості за рахунок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки надано звіт про оцінку нерухомого майна, відповідно до якого ринкова вартість нежитлової будівлі літ. «Б-1» загальною площею 1672,5 кв.м становить 12 965 100,00 грн, а також довідку Фонду державного майна України, згідно з якою оціночна вартість цього ж об`єкта визначена у сумі 8 204 603,12 грн.
Водночас відповідачем подано інший звіт з незалежної оцінки майна, відповідно до якого ринкова вартість того самого об`єкта нерухомості становить 32 200 000,00 грн.
Таким чином, у матеріалах справи наявні різні оцінки вартості одного й того ж нерухомого майна, різниця між якими є суттєвою та безпосередньо впливає на правильність вирішення спору, оскільки саме від встановлення дійсної ринкової вартості предмета іпотеки залежить визначення обсягу погашення кредитної заборгованості внаслідок позасудового звернення стягнення на майно та, відповідно, наявність чи відсутність у позивача права вимоги щодо стягнення залишку заборгованості.
Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність призначення судової експертизи ґрунтується не на абстрактних міркуваннях чи формальному посиланні на статтю 99 Господарського процесуального кодексу України, а на встановленій судом наявності взаємовиключних доказів, які потребують спеціального дослідження.
Колегія суддів також враховує, що визначення ринкової вартості нерухомого майна є питанням, для вирішення якого необхідні спеціальні знання у сфері оціночно-будівельної діяльності, якими суд не володіє. При цьому суд не наділений повноваженнями самостійно визначати правильність тієї чи іншої оцінки або здійснювати переоцінку нерухомого майна без залучення відповідного спеціаліста.
Саме по собі існування у матеріалах справи декількох приватних звітів про оцінку майна не виключає можливості призначення судової експертизи, якщо такі документи містять суттєво відмінні результати та викликають обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення вартості майна.
Більше того, з огляду на предмет спору, встановлення дійсної ринкової вартості предмета іпотеки станом на момент позасудового звернення стягнення має визначальне значення для правильного вирішення справи по суті, оскільки без встановлення відповідної обставини неможливо достовірно визначити, чи були повністю або частково задоволені вимоги кредитора за рахунок набуття права власності на предмет іпотеки.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд навів належні та достатні мотиви призначення судової експертизи, а доводи апеляційної скарги у цій частині фактично зводяться до незгоди скаржника із процесуальним рішенням суду та власної оцінки достатності поданих ним доказів, що саме по собі не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали.

Апелянт вказує, що до матеріалів справи додано довідку №07/08-07 від 07.08.2025 про стан заборгованості та вартість предмета іпотеки, звіт про оцінку нерухомого майна згідно договору № О-21/07/25/01 від 21.07.2025 та рецензія на звіт. Законодавство у сфері оцінки майна передбачає спеціальний механізм перевірки оцінки - рецензування звіту про оцінку. Саме рецензія, а не нова судова експертиза, є належним способом перевірки правильності оцінки майна. При цьому звіт у справі вже був прорецензований. Отже, у даній справі потреби у призначенні експертизи немає, оскільки у матеріалах справи вже наявні всі належні докази.
Колегія суддів погоджується із думкою скаржника, що законодавством у сфері оцінки майна передбачено механізм рецензування звітів про оцінку майна, метою якого є встановлення відповідності звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а також перевірка правильності застосування оцінювачем методичних підходів та оціночних процедур.
Разом з тим, сама по собі наявність рецензії на звіт про оцінку не виключає можливості призначення судової експертизи у випадку, якщо наявні у справі докази містять істотні суперечності щодо вартості майна або викликають обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення такої вартості.
Як вже зазначалось, позивачем та відповідачем надані різні звіти з незалежної оцінки майна, відповідно до яких ринкова вартість того ж самого об`єкта нерухомості суттєво різна.
Отже, у даному випадку спір фактично виник не лише щодо формальної відповідності звіту вимогам законодавства у сфері оцінки майна, а насамперед щодо достовірності визначеної ринкової вартості предмета іпотеки, яка має визначальне значення для правильного вирішення спору по суті.
Колегія суддів звертає увагу, що рецензування звіту про оцінку та судова експертиза є різними за своєю правовою природою та процесуальним значенням процедурами.
Так, рецензія фактично є формою професійної оцінки вже складеного звіту на предмет його відповідності нормативним вимогам та правилам проведення оцінки, тоді як судова експертиза є процесуальним засобом доказування, спрямованим на встановлення обставин, що мають значення для справи, із використанням спеціальних знань.
При цьому рецензія не підміняє собою судову експертизу та не позбавляє суд права призначити експертизу у випадку, коли наявні у справі докази містять істотні розбіжності або не дають можливості достовірно встановити обставини, що входять до предмета доказування.
У даній справі саме встановлення дійсної ринкової вартості предмета іпотеки станом на момент позасудового звернення стягнення має істотне значення для визначення обсягу задоволених вимог кредитора та наявності чи відсутності залишку заборгованості, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність отримання спеціального експертного висновку.
За таких обставин доводи апелянта про те, що рецензія на звіт про оцінку виключає необхідність призначення судової експертизи, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Скаржник зазначає, що порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та законність державної реєстрації права власності вже були предметом судового розгляду у справі №922/3076/25, де суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність дій іпотекодержателя та відсутність порушень процедури. Відповідач у цій справі та третя особа у справі №922/3076/25 не висловив сумнівів щодо об`єктивності проведеної оцінки майна та рецензування висновку про оцінку майна, не оскаржив звіт про оцінку та її висновки протягом розгляду справи з 03.09.2025.
Колегія суддів вказує, що сама по собі обставина розгляду у межах іншої справи питань законності процедури позасудового звернення стягнення та державної реєстрації права власності не свідчить про відсутність спору щодо дійсної ринкової вартості предмета іпотеки у даній справі.
Апеляційний суд звертає увагу, що предмет доказування у справі №922/3076/25 та у даній справі не є тотожним.
Так, у справі №922/3076/25 судом досліджувалось одне з питань дотримання іпотекодержателем процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та правомірності державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Натомість у даній справі предметом спору є наявність або відсутність у позивача права вимоги щодо стягнення залишку кредитної заборгованості після набуття права власності на предмет іпотеки, а відтак визначальне значення для правильного вирішення спору має саме встановлення дійсної ринкової вартості іпотечного майна станом на момент позасудового звернення стягнення.
Отже, навіть встановлення у межах іншої справи правомірності процедури позасудового звернення стягнення не усуває необхідності дослідження питання щодо реальної вартості предмета іпотеки у даному спорі, оскільки саме від цього залежить визначення обсягу задоволених вимог кредитора та наявності чи відсутності непогашеної заборгованості.
Крім того, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що відсутність у відповідача або третьої особи заперечень щодо оцінки майна під час розгляду справи №922/3076/25 позбавляє відповідача права ставити під сумнів правильність такої оцінки у даному провадженні.
Господарський процесуальний кодекс України не містить положень, відповідно до яких сторона втрачає право заперечувати певний доказ лише з підстав того, що раніше у межах іншої справи вона не висловлювала відповідних заперечень.
Більше того, як убачається з матеріалів справи, саме у межах даного спору відповідачем подано альтернативний звіт з незалежної оцінки майна, відповідно до якого ринкова вартість того ж самого об`єкта нерухомості суттєво відрізняється від вартості, визначеної у звіті, поданому позивачем.
За таких обставин у суду першої інстанції були наявні обґрунтовані підстави вважати, що між сторонами існує реальний спір щодо дійсної ринкової вартості предмета іпотеки, а тому призначення судової експертизи спрямоване саме на усунення суперечностей між наявними доказами та забезпечення повного і всебічного з`ясування обставин справи.
Отже, посилання апелянта на обставини розгляду справи №922/3076/25 не спростовують правомірності висновку суду першої інстанції про необхідність призначення судової експертизи у даному спорі.

На переконання апелянта, суд безпідставно доручив проведення експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса», хоча між сторонами не було досягнуто згоди щодо експертної установи. Суд не надав позивачу можливості висловити позицію щодо варіантів експертної установи.
Відповідно до ч.3 ст.99 ГПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).
Отже, положення процесуального закону не ставлять можливість призначення експертизи у залежність від обов`язкового досягнення сторонами згоди щодо кандидатури експерта чи експертної установи. У випадку відсутності такої згоди відповідне питання вирішується судом з урахуванням обставин конкретної справи.
Як убачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно не було досягнуто згоди щодо визначення експертної установи для проведення оціночно-будівельної експертизи. За таких обставин місцевий господарський суд, реалізовуючи надані йому процесуальним законом повноваження, самостійно визначив експертну установу, якій доручив проведення експертизи.
При цьому колегія суддів враховує, що Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса» є державною спеціалізованою експертною установою, яка здійснює судово-експертну діяльність відповідно до Закону України «Про судову експертизу», а тому сам по собі вибір судом саме цієї установи не свідчить про порушення норм процесуального права чи упередженість суду.
Посилання апелянта на те, що суд не надав позивачу можливості висловити позицію щодо варіантів експертної установи, колегія суддів також оцінює критично.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач був позбавлений можливості запропонувати іншу експертну установу або висловити власну позицію стосовно кандидатури експерта.
Більше того, сам по собі факт незгоди сторони з визначеною судом експертною установою не є підставою для скасування ухвали про призначення експертизи, якщо суд діяв у межах наданих йому процесуальних повноважень та з дотриманням вимог статті 99 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги у цій частині не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не спростовують правомірності оскаржуваної ухвали.

Апелянт стверджує, що призначення експертизи в даному випадку є проявом зловживання процесуальними правами з боку відповідача та спрямоване виключно на затягування розгляду справи. У цьому контексті скаржник наголошує, що експертиза істотно збільшить тривалість розгляду; безпідставне зупинення провадження порушує право сторін на розгляд справи упродовж розумного строку; така ситуація суперечить ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Відповідно до статей 13, 74 ГПК України господарське судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона має право подавати докази, заявляти клопотання та наводити доводи на підтвердження своєї правової позиції.
Саме по собі звернення учасника справи з клопотанням про призначення судової експертизи, якщо таке клопотання стосується обставин, які входять до предмета доказування та мають значення для правильного вирішення спору, не може розцінюватися як зловживання процесуальними правами.
Як встановлено судами, у матеріалах справи наявні взаємовиключні докази щодо ринкової вартості предмета іпотеки, а різниця між визначеними сторонами вартостями є суттєвою та безпосередньо впливає на вирішення спору по суті.
За таких обставин подання відповідачем клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи спрямоване на встановлення обставин, що мають істотне значення для справи, а не виключно на затягування судового процесу.
Колегія суддів також враховує, що предметом спору у даній справі є стягнення залишку заборгованості після позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому встановлення дійсної ринкової вартості майна станом на момент набуття іпотекодержателем права власності є однією з ключових обставин у справі.
У зв`язку з цим призначення судової експертизи у даному випадку обумовлене необхідністю повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, що відповідає завданню господарського судочинства.
Посилання апелянта на те, що проведення експертизи збільшить тривалість розгляду справи та призведе до порушення права сторін на розгляд справи упродовж розумного строку, колегія суддів оцінює критично.
Безумовно, призначення судової експертизи об`єктивно впливає на тривалість розгляду справи, однак саме по собі збільшення строку розгляду у зв`язку з необхідністю отримання експертного висновку не свідчить про порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що критерій «розумного строку» оцінюється з урахуванням складності справи, поведінки сторін та органів державної влади, а також значення спору для заявника.
У даному випадку спір стосується складних правовідносин, пов`язаних із визначенням вартості предмета іпотеки, оцінкою доказів у сфері оціночної діяльності та встановленням обсягу погашення кредитної заборгованості, що об`єктивно потребує застосування спеціальних знань.
Більше того, забезпечення правильного та обґрунтованого вирішення спору має пріоритет над формальним дотриманням мінімальних строків розгляду справи, оскільки принцип розумного строку не може тлумачитися як обов`язок суду ухвалити рішення без належного дослідження всіх істотних обставин справи.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначення судової експертизи у даному випадку є процесуально обґрунтованим та спрямованим на забезпечення повного і всебічного розгляду справи, а доводи апелянта про зловживання процесуальними правами та порушення статті 6 Конвенції є необґрунтованими.
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт". Доводи апелянта не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а ухвала Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 у справі № 922/634/26 має бути залишена без змін.
Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 у справі № 922/634/26 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повна постанова складена 11.06.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.С. Хачатрян