ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/15005/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,
за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренвель» (далі - Товариство, позивач) - Іванов А.О. (адвокат),
відповідача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - Підприємство, відповідач, скаржник) - Талалай А.С. (адвокат),
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа» (далі - ТОВ «Українська енергетична біржа») - Канівець Н.М. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 (судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П., Тищенко А.І.) та
додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 (судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П., Тищенко А.І.)

у справі за позовом Товариства 
до Підприємства,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ТОВ «Українська енергетична біржа»,
про зобов`язання вчинити дії.
ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для зобов`язання відповідача здійснити поставку продукції відповідно до умов договору купівлі-продажу.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство звернулося до суду з позовом про зобов`язання Підприємства поставити йому необроблену деревину відповідно до умов договору купівлі-продажу необробленої деревини.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу необробленої деревини як в частині вчинення дій, які передують господарській операції з поставки товару, так і в частині самої поставки товару.

2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 19.03.2025 у задоволенні позову відмовив.

2.2. Північний апеляційний господарський суд постановою від 16.07.2025 скасував рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2025, постановив нове рішення, яким позов задовольнив. 

2.3. Північний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 15.09.2025 стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 45 000 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Підприємство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі №910/15005/24 скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2025. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Узагальнені доводи касаційної скарги 
4.1. З посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не врахував (або помилково застосував) висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо:

4.1.1. моменту виникнення зобов`язання у відповідача відповідно до умов договору та встановлення моменту оплати (постанова Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №909/595/21);

4.1.2. застосування пункту 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у спорі щодо належного виконання договору поставки товару (постанова Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №908/507/22);

4.1.3. здатності заявленого способу захисту у реальному відновленні порушеного права (пункт 5.33 постанови Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №910/18962/20 тощо);

4.1.4. ефективного способу захисту при порушенні боржником договірного зобов`язання за умов наявності попередньої передоплати (пункт 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

4.2. З посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України скаржник посилається на унеможливлення встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, через які суд апеляційної інстанції у цій справі не дослідив зібрані у справі докази.

5. Позиція інших учасників справи 
5.1. У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить закрити касаційне провадження у справі або оскаржувані постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм права. Товариство повідомило про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який буде заявлено до стягнення з відповідача за розгляд справи в суді касаційної інстанції, що складає 80 000 грн та зазначило, що остаточний розмір таких витрат і докази на їх підтвердження будуть надані разом із заявою про прийняття додаткової постанови протягом п`яти днів з дня прийняття постанови.

5.2. ТОВ «Українська енергетична біржа» у відзиві на касаційну скаргу просить задовольнити касаційну скаргу, а оскаржувані постанову та додаткову постанову суду апеляційної скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. ТОВ «Бренвель» (покупець) та ДП «Ліси України» в особі підписувача - уповноваженої особи філії «Славутське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (продавець) 12.09.2024 уклали Договір купівлі-продажу необробленої деревини №UEEX-9099-4 (далі - Договір), згідно з біржовим (аукціонним) свідоцтвом №9099/120924/36704615/1 від 12.09.2024, сформованого на підставі укладеної біржової угоди за результатами біржових торгів (аукціону) з продажу необробленої деревини №9099, що відбувся 12.09.2024 на товарній біржі ТОВ «Українська енергетична біржа» відповідно до Регламенту з організації та проведення біржових торгів з купівлі-продажу необробленої деревини та пиломатеріалів на товарній біржі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа», за умовами якого, продавець зобов`язався поставити покупцю необроблену деревину, загальною кількістю 1600 м3, термін поставки - до 30 вересня 2024 року включно (далі - Договір).

6.2. Пунктом 1.3. Договору передбачено, що право власності на товар за цим Договором переходить до покупця з моменту виконання умов поставки відповідно до цього Договору.

6.3. Згідно з пунктом 3.2. Договору поставка товару за даним Договором здійснюється на умовах FCA (нижній/проміжний склад продавця) / EXW (верхній склад продавця) окремими частинами (партіями товару) відповідно до Графіку поставки, сформованому та укладеному в електронній торговій системі біржі за формою, наведеною у Додатку №1, який с невід`ємною частиною даного Договору. Графік поставки підписується в електронній торговій системі Біржі уповноваженими представниками сторін шляхом застосування електронних підписів в термін, встановлений Регламентом на укладання даного Договору.

6.4. Відповідно до пункту 3.4. Договору продавець у письмовому вигляді повідомляє покупця про готовність партії товару та надсилає запрошення на відбір партії товару (до відвантаження партії товару).

6.5. За змістом пункту 3.5. Договору покупець протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання від продавця повідомлення про готовність партії товару до відвантаження та запрошення на відбір партії товару вчиняє наступні дії:

- надсилає продавцю у письмовому вигляді підтвердження про прибуття свого представника для відбору партії товару, (з зазначенням відомостей про особу представника та його повноважень) або відмову від проведення такого відбору;

- представник покупця, повноваження якого підтверджуються відповідними документами щодо представництва, у разі письмового направлення покупцем підтвердження про прибуття представника на такий відбір, проводить відбір партії товару.

6.6. За узгодженими сторонами у підпункті 3.5.1. Договору умовами передбачено, що за результатами відбору товару (у разі його проведення) сторони складають:

- Акт відбору за формою, наведеною у Додатку №2 до даного Договору;

- Специфікацію за формою, наведеною у Додатку №3 до даного Договору. 

Продавець повинен надати покупцеві рахунок на здійснення передоплати партії товару, що готова до відвантаження. Акт відбору та Специфікація, що призначені для Біржі, направляються покупцем на електронну адресу Біржі не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту їх укладання.

6.7. Згідно з підпунктом 3.5.2. Договору у випадках, якщо покупець:

- відмовився від проведення відбору партії товару;

- надав продавцеві підтвердження про прибуття свого представника на відбір партії товару, але представник покупця не прибув на такий відбір;

- письмово не відповів на запрошення продавця на відбір партії товару у встановлений цим пунктом строк;

- рахунок на передоплату партії товару, що готова до відвантаження, виставляється продавцем покупцю через 3 (три) робочих дні з дня, наступного за днем направлення покупцю повідомлення про готовність партії товару до відвантаження / запрошення на відбір партії товару.

6.8. Відповідно до пункту 3.6. Договору повідомлення про готовність партії товару до відвантаження / запрошення на відбір партії товару, що надсилається продавцем покупцю, відповідь на запрошення на відбір партії товару, що надсилається покупцем продавцю, рахунок на передоплату партії товару, яка готова до відвантаження, що виставляється продавцем покупцю, направляється відповідною стороною Договору в письмовому вигляді у формі листа на офіційну адресу електронної пошти іншої сторони, вказаної у розділі ІІ даного Договору, також сторона Договору додатково може поінформувати іншу сторону по телефону / письмово у формі листа за адресою місцезнаходження або поштовою адресою.

6.9. Біржа перераховує продавцю суму гарантійного внеску (за вирахуванням суми комісійного збору Біржі), перераховану покупцем на рахунок Біржі для участі в аукціоні з продажу необробленої деревини, в рахунок часткової оплати за придбаний на аукціоні товар у порядку та в строки, визначені Регламентом (пункт 4.3. Договору).

6.10. За умовами пункту 4.4. Договору рахунок на оплату кожної партії товару направляється продавцем покупцю у строк та в порядку, що визначені підпунктом 3.5.1. та підпунктом 3.5.2. та пунктом 3.6. цього Договору, з урахуванням підписаного сторонами Графіку поставки.

6.11. Приписами пункту 4.5. Договору передбачено, що покупець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання рахунку на оплату партії товару здійснити оплату (на умовах 100 % передоплати) вартості кожної партії товару виключно у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця у розмірі, визначеному продавцем в рахунку з урахуванням умов, встановлених пунктом 4.3. Договору, якщо інше не обумовлено сторонами згідно з пунктом 4.7. Договору.

У випадку поставки партії товару на умовах DAP у погоджене сторонами місце призначення (доставки), покупець зобов`язаний додатково сплатити продавцю документально підтверджену вартість послуг з перевезення партії товару, вартість пакувальних реквізитів, карантинних та радіологічних сертифікатів тощо.

У випадку поставки партії товару на умовах FCA (нижній/проміжний склад продавця) у погоджений сторонами залізничний термінал із завантаженням на залізничні вагони, покупець зобов`язаний додатково сплатити продавцю документально підтверджену вартість послуг з перевезення партії товару до місця відвантаження та вартість послуг із завантаження на залізничні вагони.

6.12. Відповідно до пункту 4.6. Договору у випадку ненадходження коштів на рахунок продавця протягом 5 (п`яти) робочих днів після направлення продавцем рахунку для оплати партії товару, продавець має право реалізувати таку партію товару на свій розсуд або відмовитись від даного договору, при цьому сума гарантійного внеску продавцем не повертається, якщо інше не обумовлено сторонами згідно з пунктом 4.7. Договору. Про прийняте рішення продавець повідомляє покупця в письмовому вигляді у формі листа на офіційну адресу електронної пошти останнього, вказану у розділі 11 цього договору. 

Покупець втрачає право на придбання неоплаченої партії товару у випадку прийняття продавцем рішення про продаж такої партії товару іншій особі, ніж покупець.

6.13. Пунктом 4.7. Договору встановлено, що сторони можуть домовитись про здійснення покупцем оплати партії товару після поставки, але в строк не більше, ніж 10 (десять) робочих днів з моменту поставки відповідної партії товару. Зміна умов оплати допускається лише шляхом укладення сторонами Додаткової угоди до даного Договору.

6.14. Згідно з пунктом 5.2. Договору продавець зобов`язаний протягом 5 робочих днів передати покупцеві партію товару після отримання на свій рахунок 100% передоплати за партію повару або здійснити відвантаження партії товару відповідно до Графіку поставки, з урахуванням пункту 4.7. Договору продавець зобов`язаний надати покупцеві наступні документи під час передачі кожної партії товару: товарно-транспортна (залізнична) накладна, рахунок-фактура на оплату товару.

6.15. Відповідно до підпунктів 6.2.1., 6.2.7. пункту 6.2. Договору продавець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі, відповідно до інформації, зазначеної в біржовому (аукціонному) свідоцтві, умов цього Договору, Графіку поставки та інших додатків до Договору, передати покупцеві партію товару, нести відповідальність за порушення умов цього Договору.

6.16. У підпунктах 6.3.1., 6.3.2., 6.3.4. пункту 6.3. Договору визначено, що покупець має право вимагати від продавця своєчасного та якісного виконання своїх договірних зобов`язань; на своєчасне та в повному обсязі отримання партії товару від продавця відповідно до умов цього Договору та Графіку поставки; на сплату продавцем покупцю усіх штрафних санкцій, що передбачені цим Договором, у зв`язку з неналежним виконанням продавцем взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

6.17. Згідно з підпунктом 6.4.2. пункту 6.4. Договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі прийняти партію товару від продавця відповідно до умов цього Договору та вивезти таку партію у строки, зазначені у Графіку поставки.

6.18. За змістом пункту 7.1. Договору його порушенням є невиконання або неналежне виконання умов даного Договору.

6.19. У разі виникнення між сторонами будь-яких спорів щодо виконання цього Договору, якщо сторони не можуть дійти взаємної згоди та суперечки і розбіжності не можуть бути вирішені шляхом проведення переговорів, вони вирішуються в судовому порядку, встановленому чинним законодавством України, з дотриманням правил підсудності (пункт 7.11. Договору).

6.20. Відповідно до пунктів 10.1., 10.2. Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами в електронній торговій системі Біржі шляхом використання електронних підписів представників сторін і діє до 30 вересня 2024 року.

6.21. Закінчення строку даного Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії даного Договору (пункт 10.3. Договору). 

6.22. Графіком поставки (Додатком №1 до Договору) сторони узгодили строки поставки/ вивезення партій товару, обсяг партій товару (куб.м) та вартість партій товару, зокрема:
21.09.2024 800 куб.м, вартістю 2 133 158,00 грн;

30.09.2024 800 куб.м, вартістю 2 133 158,00 грн;

всього 1 600 куб. м, вартістю 4 266 316,00 грн. 

6.23. Позивач зазначив, що філія «Славутське лісове господарство» ДП «Ліси України» поставила лише 670,642 м3 продукції, що становить 41,92%, що підтверджується ТТН-ліс серії ЮЧГ №251919 , ТТН-ліс серії ЮЧГ №263022, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263034, ТТН-ліс серії ЮЧГ №251964, ТТН- ліс серії ЮЧГ №263049, ТТН-ліс серії ЮЧГ №251990, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263066, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263070, ТТП-ліс серії ЮЧГ №263078, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263083, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263092, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263098, ТТН-ліс серії ЮЧГ №252034, ТТН-ліс серії ЮЧ1 №263104, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263110, ТТН-ліс серії ЮЧГ №171748. ТГН-ліс серії ЮЧГ №263119, ТТН-ліс серії ЮЧГ №252044, ТТН-ліс серії ЮЧГ №281011, ТГН-ліс серії ЮЧГ №221880, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263135, ТТН-ліс серії ЮЧГ №263140.

6.24. Вказана обставина також підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за Договором №UEEX-9099-4 від 12.09.2024 та даними особистого кабінету в електронній торговій системі Української енергетичної біржі.

6.25. Непоставленими, за твердженнями позивача, залишились 929,358 м3 круглих лісоматеріалів.

6.26. Позивач у позовній заяві зазначає, що ним виконувались зобов`язання з приймання та оплати товару добросовісно та в повному обсязі, вживалися всі можливі заходи для вчасного отримання придбаного товару, своєчасно надавалися машини під його завантаження тощо. Вважаючи, що всупереч умовам укладеного Договору, відповідач не здійснив поставку товару належним чином та ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Договором, чим порушує право позивача на отримання придбаного за цим Договором товару, останній звернувся до господарського суду з цим позовом. 

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №910/15005/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

7.2. Верховний Суд ухвалою від 01.10.2025 відкрив касаційне провадження у справі №910/15005/24 за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

7.3. Верховний Суд ухвалою від 28.10.2025 зупинив касаційне провадження у справі №910/15005/24 за касаційною скаргою Підприємства до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №911/969/24 та до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/8181/24.

7.4. Верховний Суд ухвалою від 21.04.2026 поновив касаційне провадження у справі №910/15005/24 за касаційною скаргою Підприємства.

7.5. Від Товариства 05.05.2026 та від Підприємства 14.05.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі, які Суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи з огляду на статтю 42 ГПК України і оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.6. Від Товариства до Суду 02.06.2026 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких, зокрема, зазначено щодо наявності підстав для самовідводу судді Бенедисюка І.М. Суд протокольною ухвалою долучив вказані додаткові пояснення до матеріалів справи з огляду на статтю 42 ГПК України і оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України. 

7.6.1. Верховний Суд протокольною ухвалою від 09.06.2026 вирішив розглядати клопотання Товариства про передачу цієї справи на розгляд судової палати з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством для відступлення від висновків, викладених у постанові від 02.03.2023 у справі №909/595/21, яке міститься у додаткових поясненнях, спільно з доводами касаційної скарги. 

7.7. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.8. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7.9. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій. 
8.1. Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції, якою скасовано рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги, а також додаткова постанова суду апеляційної інстанції, якою стягнуто на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Водночас самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.4. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.5. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.6. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. 

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.8. Так, за доводами касаційної скарги, суд апеляційної інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду, яка викладені у низці постанов Верховного Суду у подібних правовідносинах (див. пункти 4.1.1.- 4.1.4. цієї постанови).

8.9. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.

8.10. Спір у справі, що переглядається, виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, на порушення умов укладеного Договору, поставку товару в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим у нього існує зобов`язання з поставки товару, щодо якого позивач в межах строку дії цього Договору здійснив попередню оплату за відповідну партію товару, а також не отримував від відповідача повідомлення про готовність до відвантаження наступної партії товару та рахунок на проведення передоплати на вказану партію товару. Предметом позову у цій справі є вимога про спонукання відповідача виконати в натурі взяте на себе зобов`язання за Договором.

8.11. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що за обставин невиконання саме позивачем умов Договору, відповідач позбавлений можливості виконати обов`язок в натурі та здійснити допоставку товару згідно з заявленими позовними вимогами, оскільки:
- позивач порушив пункт 4.5 Договору, а саме: не здійснив оплату партії товару на умовах 100% передоплати;
- у зв`язку із несплатою позивачем партії товару на умовах 100% передоплати, у відповідача за умовами Договору взагалі не виник обов`язок здійснювати поставку відповідної партії товару;
- відповідач, навіть при недотриманні позивачем вимог Договору, здійснив фактичну поставку товару обсягом 675,713 куб.м;
- зі змісту Договору вбачається, що цей Договір вичерпав юридичну силу 30.09.2024; можливість пролонгації договору за існуючими умовами відсутня; предмет договору, його обсяг і вартість були сталими протягом усього часу дії; відпуск деревини суб`єктам господарювання здійснювався виключно за умовами проведених торгів та не передбачав вихід за межі встановлених цими торгами обсягів та цін;
- згідно з заявленими позовними вимогами позивач просив здійснити допоставку деревини в межах умов Договору, де його предмет станом на момент подання позову у справі №910/15005/24 вже має іншу закупівельну ціну та собівартість у бік збільшення. Тобто, допоставка здійснюватиметься за цінами, вищими за визначені умовами аукціону, що фактично виходитиме за межі самого Договору. 

8.12. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, виходив, зокрема, з такого.

8.12.1. Наявні в матеріалах справи копії платіжних інструкцій та Акта звіряння взаємних розрахунків за вересень 2024 року між позивачем та відповідачем за Договором свідчать про здійснення позивачем оплати за товар в загальній сумі 2 179 185,27 грн.

8.12.2. Відповідач у період з 13.09.2024 до 30.09.2024 поставив позивачу за Договором товар в обсязі 670,642 куб.м загальною вартістю 1 801 753, 25 грн, тобто відповідач не виконав зобов`язання з поставки першої партії товару, що оплачена позивачем, недопоставка першої партії товару складає 129,358 куб.м вартістю 331 404,75 грн. Крім того, позивач перерахував відповідачу на його поточний рахунок станом на 30.09.2024 кошти в сумі 46 027,27 грн, що перевищує вартість першої партії товару. Зазначені обставини підтверджуються також даними Акта звіряння взаємних розрахунків за вересень 2024 року між відповідачем і позивачем, що підписаний представниками сторін без застережень, за якими станом на 30.09.2024 заборгованість відповідача на користь позивача складає 377 432,01 грн. 

8.12.3. Матеріали справи свідчать про виконання позивачем взятих на себе зобов`язань згідно з пунктом 4.5 Договору в частині 100% передоплати першої партії товару на суму 2 133 158,00 грн, з урахуванням перерахованої Біржею суми гарантійного внеску за вирахуванням суми комісійного збору Біржі (пункт 4.3 Договору), а також перерахуванням на користь відповідача коштів у сумі 46 027,27 грн. Однак, відповідач поставку товару за першою партією здійснив частково у розмірі 670,642 куб.м загальною вартістю 1 801 753, 25 грн, недопоставка склала 129,358 куб.м. 

8.12.4. Матеріали справи не містять, а відповідач не довів, що він направляв на адресу позивача в порядку, визначеному пунктами пунктом 3.4 Договору, повідомлення про готовність наступної, другої, партії товару обсягом 800 куб.м вартістю 2 133 158 грн, із відповідним запрошенням на відбір цієї партії товару, яке має відбутися до відвантаження партії товару, а також не надав доказів виставлення позивачеві рахунку на оплату другої партії товару ні як за узгодженими сторонами правилами, передбаченими підпунктом 3.5.1., так і за пунктом 3.5.2. Договору. 

8.13. У справі №908/507/22 розглядався спір про зобов`язання відповідача виконати умови договору поставки, а саме: обміняти талони на пальне, строк дії яких закінчився, на нові талони на пальне такої ж якості, найменування та кількості. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на виконання умов договору поставки, як покупець оплатив товар у повному обсязі та став власником пального, яке є предметом зазначеного договору. Однак, станом на дату закінчення строку дії виданих відповідачем позивачу талонів позивач не отримав пальне (не використав талони) на загальну суму 68 673,24 грн, що дорівнює 3 830 літрам дизельного пального та 160 літрам бензину. За твердженням позивача відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені пунктами 4.6., 8.3.3., 8.3.5. договору поставки, та на порушення зазначених умов договору не здійснив обмін невикористаних позивачем талонів на пальне на нові з новим строком дії, відмовив позивачу у їх обміні.

8.13.1. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої та апеляційної інстанцій, дійшли висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає способу захисту, визначеному частиною другою статті 16 ЦК України, та здатний відновити порушені права позивача при задоволенні позову, оскільки обов`язок відповідача здійснити обмін талонів на пальне, які були видані на підставі договору поставки та строк дії яких закінчився, на нові талони на пальне з новим строк дії, був передбачений договором поставки і відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання цього обов`язку, а спонукання відповідача до виконання цього передбаченого договором обов`язку, на що направлені позовні вимоги у цій справі, є належним способом захисту у разі порушення відповідачем цього зобов`язання. Також суди дійшли висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та виходили з того, що спір у цій справі стосується фактичного передання товару, право власності на який належить позивачу та який зберігається у відповідача, однак у матеріалах справи відсутні докази передання відповідачем позивачу пального в обсязі, який був оплачений, а також докази здійснення обміну та передачі позивачу талонів (з новим строком дії) на пальне, яке перелічене у прохальній частині позову.

8.13.2. Верховний Суд у постанові від 06.04.2023 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обраний позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах, що склалися у цій справі, спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є тим належним та ефективним (у розумінні положень статті 13 Конвенції) способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне поновлення його порушених прав, оскільки обов`язок відповідача здійснити обмін талонів на пальне, які були видані на підставі договору поставки та строк дії яких закінчився, на нові талони з новим строк дії, був передбачений договором поставки і відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання цього обов`язку, а спонукання відповідача до виконання цього передбаченого договором обов`язку, на що направлені позовні вимоги у цій справі, є належним способом захисту у разі порушення відповідачем цього зобов`язання. Верховний Суд також зазначив, що встановивши те, що матеріали справи не містять та відповідач не надав доказів передання відповідачем позивачу пального в обсязі, який був оплачений, а також докази здійснення відповідачем обміну та передачі позивачу талонів (з новим строком дії) на пальне, яке перелічене у прохальній частині позову, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

8.14. У справі №923/875/19 розглядався спір про визнання векселів такими, що не мають вексельної сили. 

8.15. У справі №904/5525/18 предметом позову було визнання незаконними та скасування рішення міської ради та визнання недійсним договору оренди землі.

8.16. Надаючи оцінку доводам скаржника щодо не врахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду (див. пункти 4.1.2.-4.1.4.)необхідно зазначити, що відповідні правові позиції Верховного Суду, пов`язані з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Аналіз висновків суду апеляційної інстанції у цій справі та у наведених скаржником постановах суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.

8.17. Таким чином справи (див. пункти 4.1.2.-4.1.4.), на які посилається скаржник, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які бралися судами до уваги та вплинули на рішення Верховного Суду, що ухвалені за наслідками перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій та які не корелюються з обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції у справі, що переглядається, що вказує на неподібність правовідносин насамперед за змістовим критерієм. В кожній із наведених справ, Верховний Суд сформував висновки на підставі конкретних обставин, які встановлювалися господарськими судами під час дослідження питання щодо наявності або відсутності підстав для, зокрема, зобов`язання виконати умови договору поставки. А справи, вказані у пунктах 8.14. та 8.15. цієї постанови, взагалі не подібні за всіма ознаками та критеріями подібності. 

8.18. Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду (пункти 4.1.2.- 4.1.4. цієї постанови) та, на які покликається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №910/15005/24.

8.19. Водночас, Верховний Суд зазначає, що у справі №909/595/21, на яку посилається скаржник, розглядався спір про зобов`язанням ДП «Делятинське лісове господарство» вчинити дії, а саме: виконати умови договору купівлі-продажу необробленої деревини в натурі шляхом повідомлення позивача не пізніше ніж за три доби до передачі товару про дату та місце відвантаження товару згідно з умовами пункту 3.9 договору купівлі-продажу необробленої деревини; виставлення рахунка-фактури за кожну партію товару протягом 5 календарних днів з дати пред`явлення рахунка до сплати, згідно з умовами пункту 2.2 Договору; передання кожної партії товару позивачу після отримання 100% переплати за неї протягом 5 робочих днів, згідно з пунктом 3.12 Договору; стягнення відповідача штрафу в розмірі 1% від вартості недопоставленого товару на суму 5353,61 грн згідно з пунктом 5.4 Договору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язанням за Договором, зокрема, щодо вчинення дій, які передують господарській операції з поставки товару, а також зобов`язань щодо безпосередньо самої поставки товару.

8.19.1. У вказаній справі розглядалося питання щодо того чи виник у продавця обов`язок передати товар покупцеві, за обставин, коли останній не виконав свого кореспондуючого обов`язку з попередньої оплати товару та заявив вимогу про необхідність виконання договору в натурі.

8.19.2. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з посиланням на те, що відповідач (продавець) всупереч вимог Договору не вчинив відповідних дій, спрямованих на виконання своїх зобов`язань, встановлених його умовами, зокрема, пунктами 2.2, 3.9, 3.12 Договору. Невиконання відповідачем умов Договору в частині повідомлення покупця про дату та місце відвантаження товару та виставлення рахунка-фактури на відповідну партію товару, позбавило позивача (покупця) можливості реалізувати своє право на придбання усієї кількості товару визначеного Договором. Суд першої інстанції також встановив обставини щодо порушення відповідачем зобов`язань щодо поставки товару у строки, визначені у Додатку №2 до Договору. Водночас, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів належного повідомлення позивача щодо виставлення йому рахунка від 06.08.2018 №940 на оплату товару у розмірі 51 471,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що позивач відповідно до умов пункту 2.5 Договору втратив право на придбання даної партії товару. При цьому, за висновком суду першої інстанції, закінчення строку дії Договору не звільняє відповідача (продавця) від виконання ним своїх зобов`язань за ним.

8.19.3. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з урахуванням встановлених у справі обставин щодо виставлення відповідачем позивачу до сплати рахунків та відсутність оплати необхідної до поставки продукції, як того вимагають положення пунктів 2.2, 3.12 Договору, свідчить про відсутність обов`язку відповідача таку поставку здійснювати після закінчення строку дії Договору. 

8.19.4. Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 02.03.2023 (на яку посилається скаржник), зокрема, зазначив, що саме з огляду на відсутність визначеного у договорі обов`язку сторін виконувати свої зобов`язанням за ним, після закінчення строку, визначеного у Договорі для виконання сторонами такого обов`язку, у тому числі і після закінчення строку дії Договору. Таким чином, враховуючи встановлені судами обставини справи та суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, у тому числі і обставини щодо невчинення сторонами Договору жодних дій для настання реальних наслідків за вказаним договором у межах строку його дії, Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог про зобов`язанням відповідача вчинити дії щодо виконання умов Договору в натурі. Суд зазначив, зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить, що фактично позивачу було відмовлено у задоволенні його вимог у зв`язку з тим, що такі вимоги ним заявлено поза межами строків визначених для виконання відповідачем цього обов`язку так і поза межами строку дії Договору. 

8.20. У контексті доводів касаційної скарги щодо моменту виникнення зобов`язання у відповідача відповідно до умов договору та встановлення моменту оплати, а також з огляду на предмет позову, а також нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд зазначає про схожість справи №909/595/21 зі справою, що переглядається, та відповідність критеріям подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19. За таких обставин, за доводами касаційної скарги та доводами позивача, колегія суддів не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд до судової палати з розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством, та відступу від висновків, викладених у постанові від 02.03.2023 у справі №909/595/21.

8.21. Верховний Суд звертається до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2026 у справі №910/8181/24 (провадження у справі, що розглядається зупинялося до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду цієї справи), в якій зазначено таке:

« 52. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

53. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

54. Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

55. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі №610/1030/18).

56. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у частині другій статті 16 ЦК України. До них відносяться, зокрема: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 

57. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі №766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі №750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20.06.2023 у справі №633/408/18 (підпункт 11.12), від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (пункт 31)).

58. У такому разі спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

59. У разі, якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, то такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

60. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність - це можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

61. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19)».

«66. Щодо застосування такого способу захисту як примусове виконання обов`язку в натурі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2019 у справі №910/15651/17 (пункт 87) зазначила про те, що цей спосіб захисту застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі передбачає імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо) і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як його було унормовано сторонами в договорі».

« 72. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, від 21.09.2022 у справі №908/976/19). Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15).

73. Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати».

« 78. Згідно із частиною другою статті 526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

79. Положення частини другої статті 689 ЦК України передбачають, що покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

80. За вимогами частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу».

« 107. Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

108. Оцінку предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснює суд, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. постанови Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 26.05.2022 у справі № 910/17717/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 990/150/23).

109. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що є складовою класичного принципу «jura novit curia» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19)».

8.22. Верховний Суд виходить з того, що відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

8.23. За змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

8.24. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

8.25. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

8.26. За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

8.27. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.28. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

8.29. Як установлено судами попередніх інстанцій, спірні правовідносини між позивачем і відповідачем виникли на підставі договору поставки товару, тому права і обов`язки останніх регулюються, зокрема, положеннями глави 54 ЦК України, що регулюють (унормовують) загальні положення про купівлю-продаж.

8.29.1. Суди попередніх інстанцій встановили, що за умовами Договору продавець зобов`язався поставити покупцю необроблену деревину, загальною кількістю 1600 м3, термін поставки - до 30 вересня 2024 року включно.

8.29.2. Згідно з пунктом 3.2. Договору поставка товару за цим Договором здійснюється окремими частинами (партіями товару) відповідно до Графіку поставки, сформованому та укладеному в електронній торговій системі біржі за формою, наведеною у Додатку №1, який с невід`ємною частиною даного Договору. 

8.29.3. Графіком поставки (Додатком №1 до Договору) сторони узгодили строки поставки/ вивезення партій товару, обсяг партій товару (куб.м) та вартість партій товару, зокрема:

21.09.2024 800 куб.м, вартістю 2 133 158,00 грн;

30.09.2024 800 куб.м, вартістю 2 133 158,00 грн;

всього 1 600 куб. м, вартістю 4 266 316,00 грн. 

8.29.4. За умовами пункту 4.5. Договору покупець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання рахунку на оплату партії товару здійснити оплату (на умовах 100 % передоплати) вартості кожної партії товару виключно у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця у розмірі, визначеному продавцем в рахунку з урахуванням умов, встановлених пунктом 4.3 Договору, якщо інше не обумовлено сторонами згідно з пунктом 4.7 Договору.

8.29.5. Відповідач направив 16.09.2024 позивачу запрошення на відбір лісопродукції листом №754/25.7-2-2024, в якому, запросивши покупця на відбір партії товару, відповідач просив узгоджувати дату прибуття в телефонному режимі з головним інженером Туринським В.В. із зазначенням номеру телефону останнього. Підтвердження про прибуття представника позивача на відбір першої партії товару, складених сторонами Актів відбору та Спеціфікації на першу партію товару та наданого (виставленого) відповідачем позивачу в установленому пунктом 3.5.1 або пунктом 3.5.2 рахунку на передоплату такої партії товару, що готова до відвантаження, матеріали справи не містять. 

8.29.6. На підтвердження виставлення відповідачем позивачу рахунку на передоплату за спірним Договором, відповідач та третя особа надали до матеріалів справи рахунок на оплату №1389 від 17.09.2024 на загальну суму 4 266 316,00 грн, у тому числі ПДВ - 711 052,67грн, а саме на передоплату за лісопродукцію в кількості 1 600 м3, тобто за весь обсяг поставки товару. 

8.29.7. Наявні в матеріалах справи копії платіжних інструкцій та Акта звіряння взаємних розрахунків за вересень 2024 року за Договором свідчать про здійснення позивачем оплати за товар на загальну сумі 2 179 185,27 грн:
- 179 185, 27 грн згідно з платіжною інструкцією №ОР127324 від 17.09.2024 (перерахування третьою особою частини гарантійного внеску позивача на поточний рахунок відповідача для подальшого врахування при розрахунках між сторонами за придбану необроблену деревину за Договором на підставі листа відповідача №753/25.7-2-2024 від 13.09.2024 в порядку, визначеному підпунктом 11.5.1 та пунктом 11.6 Регламенту Біржі); 

- 1 500 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №15295 від 24.09.2024;

- 500 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №15560 від 30.09.2024.

8.29.8. Крім того, позивач перерахував відповідачеві на його поточний рахунок станом на 30.09.2024 кошти в сумі 46 027,27 грн.

8.29.9. Суди встановили, що відповідач у період з 13.09.2024 до 30.09.2024 поставив позивачу за Договором товар в обсязі 670,642 куб.м загальною вартістю 1 801 753, 25 грн.

8.30. Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріали справи свідчать про виконання позивачем взятих на себе зобов`язань згідно з пунктом 4.5 Договору в частині 100% передоплати першої партії товару на суму 2 133 158,00 грн, з урахуванням перерахованої Біржею суми гарантійного внеску за вирахуванням суми комісійного збору Біржі (пункт 4.3 Договору), а також перерахуванням на користь відповідача коштів у сумі 46 027,27 грн. Однак, відповідач поставку товару за першою партією здійснив частково у розмірі 670,642 куб.м загальною вартістю 1 801 753, 25 грн, недопоставка склала 129,358 куб.м.

8.30.1. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що у позивача, як покупця за Договором, не виникло обов`язку здійснення на користь відповідача, як продавця за Договором, 100% передоплати вартості другої партії товару обсягом 800,000 куб. м необробленої деревини у розмірі 2 133 158,00 грн в порядку, визначеному Договором.

8.30.2. Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду визнала помилковим висновок суду першої інстанції про те, що Договір вичерпав свою дію 30.09.2024, зазначивши, що законодавство не передбачає такої підстави припинення зобов`язанням як закінчення строку дії договору. Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною повністю чи частково, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

8.31. Водночас, висновки суду апеляційної інстанції є передчасними з огляду на таке. 

8.32. Частинами першою та другою статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

8.33. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

8.34. Верховний Суд зазначає, що двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

8.35. Згідно з частиною першою статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

8.36. Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

8.37. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (частина перша статті 693 ЦК України).

8.38. Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

8.39. За приписами частини другої статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

8.40. Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням.

8.41. Попередня оплата товару здійснюється на виконання умов договору до передання товару продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути оплачена повна вартість товару або її частина, однак, у разі нездійснення поставки, правова природа сплаченої суми не змінюється і покупець має право на її повернення.

8.42. Умовою застосування частини другої статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

8.43. У постанові від 02.03.2023 у справі №909/595/21, на яку посилається скаржник, Верховний Суд зазначив, що сукупний аналіз положень статей 692-693 ЦК України дає підстави для висновку, що умова стосовно обов`язку покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем має бути передбачена сторонами у договорі. При цьому ключовою відмінністю попередньої оплати є сплата як усієї вартості товару, так і її частини (авансу) до моменту передачі товару. Отже для кваліфікації розрахунків за договором необхідно встановити момент оплати, який обов`язково має передувати отриманню цього товару. 

8.44. Колегія суддів у вирішенні цього спору звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.05.2021 у справі №904/2112/20, згідно з якою: «стаття 693 ЦК України регулює питання «попередньої оплати» товару, з якої вбачається, що «попередньою оплатою» визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем. У свою чергу, Суд зазначає про те, що зазначення у договорі оплати, яка має бути сплачена, як попередньої, не може автоматично вказувати на її попередній характер. Правова природа попередньої оплати оцінюється виходячи із характеру спірних правовідносин, особливостей здійснення оплати та поставки товару, а не суто виходячи з того, яку назву визначено у договорі для проведення відповідного платежу».

8.45. Також Верховний Суд враховує висновки щодо застосування положень статей 693, 538 ЦК України, викладені у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №903/333/17, від 08.08.2018 у справі №904/10083/15, від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 03.09.2019 у справі №910/2849/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19 щодо застосування статті 693 ЦК України, та зазначає, що такі висновки мають загальний характер, а тому вважає, що вказані висновки підлягають врахуванню у цьому спорі. Зокрема, у наведених постановах Верховний Суд наголошував на тому, що у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару.

8.46. Верховний Суд виходить з принципу «pacta sunt servanda» (договори повинні виконуватися) та вимог статті 610 ЦК України щодо належного виконання зобов`язання, а також звертається до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.02.2026 у справі №911/969/24 (провадження у справі, що розглядається зупинялося до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цієї справи), а саме: «За змістом частини другої статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Хоча в цій нормі буквально сказано про право покупця «вимагати…», по суті тут йдеться про те, що саме від волі покупця, а не продавця залежить вибір між двома опціями - продовженням взаємних договірних зобов`язань, що передбачає зобов`язання продавця передати товар, а покупця здійснити повну оплату, або припиненням цих зобов`язань після повернення суми попередньої оплати».

8.47. Суди попередніх інстанцій встановили, що сторони у Договорі визначили певну послідовність та взаємну обумовленість дій покупця і продавця, зокрема, погодили поставку товару після виконання покупцем обов`язку сплати вартості партії товару на підставі виставленого продавцем рахунку на оплату, тобто на умовах 100% передоплати (пункт 4.5. Договору).

8.48. У контексті спірних правовідносин та з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин, Суд також зазначає, що згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

8.49. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 цієї статті, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Такі засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

8.50. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини «venire contra factum proprium» знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

8.51. Колегія суддів зазначає, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст. Тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків. Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.11.2024 у справі №927/784/23, від 21.05.2024 у справі №914/4127/21, від 16.01.2024 у справі №918/86/22.

8.52. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц).

8.53. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

8.54. Верховний Суд від 23.05.2018 у справі №537/4905/15-ц зазначив, як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

8.55. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша цієї статті). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

8.56. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

8.57. Отже, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17.

8.58. Як установили суди попередніх інстанцій, відповідно до пунктів 10.1., 10.2. Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами в електронній торговій системі Біржі шляхом використання електронних підписів представників сторін і діє до 30 вересня 2024 року. Закінчення строку даного Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії даного Договору (пункт 10.3. Договору). 

8.59. Таким чином аналіз положень статті 631 ЦК України та умов Договору дають підстави дійти висновку, що фактично право позивача вимагати від свого контрагента виконання конкретних невиконаних ним умов Договору в натурі (в дійсності) у спірних правовідносинах може бути реалізовано в межах строків визначених сторонами у Договорі та в межах строку його дії.

8.60. Втім, суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував. 

8.61. Отже, висновки суду апеляційної інстанції про зобов`язання відповідача поставити позивачу необроблену деревину у визначеній судом кількості є передчасними. Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що спосіб захисту у цій справі залежить від моменту виникнення зобов`язання відповідача поставити товар та моменту 100% оплати деревини, яку просить поставити позивач. 

8.62. Таким чином, суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування вказаних у цьому розділі постанови норм матеріального права та залишив поза увагою положення статей 236, 237, 267, 270, 282 ГПК України щодо обов`язку, визначеного процесуальним законом, стосовно повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 

8.63. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.64. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень матеріального і процесуального законодавства колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції окреслених вище норм права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення є частково обґрунтованими з означених у цій постанові міркувань.

8.65. Щодо вимоги касаційної скарги про скасування додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025, Суд зазначає, що за змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №904/8884/21).

8.66. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, то додаткову постанову, яка є похідною від первісного судового рішення, також слід скасувати, незалежно від вимог та доводів касаційної скарги.

8.67. Верховний Суд вважає не прийнятними доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу, а також додаткових поясненнях Товариства, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.68. З огляду на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права (статті 86, 236, 237 ГПК України), що мало своїм наслідком не встановлення обставин, на підставі наданих сторонами доказів, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

8.69. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та у справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
9.1. Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права при прийнятті оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли часткове підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.3. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

9.4. Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм права, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржувані постанову та додаткову постанову у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

9.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати
10.1. У Верховного Суду відсутні правові підстави для розподілу судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, а також витрат, понесених скаржником на професійну правничу допомогу, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, оскільки Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо понесених судових витрат. 

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі №910/15005/24 задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі №910/15005/24 скасувати.

3. Справу №910/15005/24 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов