ОКРЕМА ДУМКА

21 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/6740/20 (904/3660/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалив постанову від 21 травня 2026 року якою ухвалено:
1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Улянівка Агро" задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі №904/6740/20(904/3660/23) скасувати в частині задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2024 у цій частині залишити в силі, змінивши його мотивувальну частину з підстав, викладених у цій постанові.
3. В іншій частині постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі №904/6740/20(904/3660/23) залишити без змін.
4. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" (49000, м. Дніпро, вул. Гусенко, 50, код ЄДРПОУ 32737762) 5368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору за розгляд касаційної скарги.
5. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Улянівка Агро" (28065, Кіровоградська обл., Олександрійський район, с. Улянівка, вул. Центральна, 5А, код ЄДРПОУ 41664323) 5368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору за розгляд касаційної скарги.
6. Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Мною, Суддею Касаційного господарського суду Жуковим С.В., при ухваленні зазначеної постанови, було висловлено окрему думку, суть якої полягає в наступному.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд виходив з того, що ТОВ "Улянівка-Агро" на законних підставах згідно з договором купівлі-продажу від 28.01.2020 придбало нерухоме майно у ТОВ "Цукорпром" та є добросовісним набувачем. Майно вибуло з власності ТОВ "Цукорпром" за його волею за відплатним договором.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2024 скасовано. Ухвалено нове рішення. Позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволено. Визнано недійсним Акт приймання-передачі нерухомого майна; витребувано у ТОВ "Улянівка-Агро" на користь ТОВ "Доброульянівка" Об`єкт нерухомості. Здійснено розподіл судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент передачі ТОВ "Доброульянівка" до статутного капіталу ТОВ "Цукорпром" нерухомого майна згідно з Актом приймання-передачі нерухомого майна, який оспорює кредитор/позивач, ТОВ "Доброульянівка" мало заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" по сплаті відсотків за користування кредитом за кредитним договором, на суму, що перевищує вартість спірного майна, згідно зі звітом про оцінку майна, та мало інші грошові зобов`язання строк виконання, яких ще не настав.
Апеляційний суд не погодився з доводами відповідачів про оплатне відчуження спірного майна від ТОВ "Доброульянівка" на користь ТОВ "Цукорпром", оскільки ніяких розрахунків за придбання майна у власність останнього між сторонами не здійснювалось, а набуття ТОВ "Доброульянівка" частки у статутному капіталі ТОВ "Цукорпром" не може ототожнюватись з оплатним відчуженням майна в розумінні ст. 388 ЦК України, адже право на частку лише включає правомочність на участь особи в управлінні господарським товариством та можливе отримання певної частки прибутку від його діяльності, при його наявності. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначив, що підставою для витребування спірного майна є визнання недійсним спірного правочину, як фраудаторного, тобто укладеного всупереч принципу добросовісності, внаслідок зловживання правом, на шкоду іншим кредиторам, що виключає визначення ТОВ "Улянівка-Агро" як добросовісного набувача. 
Предметом касаційного перегляду у цій справі є судові рішення, ухвалені за наслідком розгляду позову кредитора про визнання недійсним Акта приймання-передачі нерухомого майна як такого, що має ознаки фраудаторного правочину, а також витребування із чужого незаконного володіння відповідача-3 як останнього набувача відчуженого за оспорюваним актом Об`єкта нерухомості.
Господарські суди встановили, що у липні 2023 року АТ КБ "ПриватБанк", будучи кредитором ТОВ "Доброульянівка", звернулося до господарського суду з позовом про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна від 04.11.2017 на підставі ст.ст. 3, 13, 203, 215 ЦК України та витребування відповідного майна у ТОВ "Улянівка-Агро" на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України у межах справи про банкрутство боржника.
За результатами касаційного розгляду у постанові було зроблено обґрунтований висновок про те, що акт приймання-передачі нерухомого майна від 04.11.2017 суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має ознаки правочину, спрямованого на зменшення активів боржника на шкоду кредиторам, а тому підлягає визнанню недійсним.
Разом з тим, з посиланням на висновки про застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/2592/19 та постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №Б-19/207-09 зазначено у постанові від 21.05.2026 про те, що оскільки АТ КБ "ПриватБанк" у цій справі виступає в процесуальному статусі кредитора, а не ліквідатора боржника, він не може бути визнаний належним позивачем за вимогою про витребування майна з володіння ТОВ "Улянівка-Агро" на користь ТОВ "Доброульянівка".
Не погоджуюся з зазначеним висновком, виходячи з наступного.
Як зазначено раніше, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/2592/19 вказано про те, що у справі про банкрутство право звернення в інтересах боржника з віндикаційним позовом до третіх осіб, у тому числі з підстав визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, належить виключно ліквідатору боржника (див. постанову судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № Б-19/207-19).
Натомість учасники справи про банкрутство вправі оскаржити до суду дії (бездіяльність) ліквідатора щодо вжитих ним заходів у ліквідаційній процедурі з повернення майна у ліквідаційну масу боржника (частина одинадцята статті 41 Закону про банкрутство), а комітет кредиторів за поданим клопотанням ? усунути ліквідатора від виконання ним своїх обов`язків у разі їх невиконання або неналежного виконання (частина третя статті 114 Закону про банкрутство).
Вважаю, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/2592/19 ухвалена у правовідносинах відмінних від правовідносин справи № 904/6740/20 (904/3660/23).
Зокрема у справі № 904/6740/20 (904/3660/23) предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені за наслідком розгляду позову кредитора про визнання недійсним Акта приймання-передачі нерухомого майна як такого, що має ознаки фраудаторного правочину, а також витребування із чужого незаконного володіння відповідача-3 як останнього набувача відчуженого за оспорюваним актом Об`єкта нерухомості.
У справі № 910/2592/19 предметом касаційного перегляду Великої Палати Верховного Суду були судові рішення, які ухвалені за наслідком розгляду заяв кредиторів банкрута щодо визнання недійсними дій організатора аукціону з продажу майна банкрута щодо не допуску до участі в такому аукціоні учасників, та визнання недійсним результатів аукціону з продажу майна банкрута з подальшим визнанням недійсним договорів купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) та визнання недійсним свідоцтва про придання нерухомого майна на аукціоні з подальшим зобов`язанням повернення такого майна на користь банкрута.
Разом з тим, вважаю, що у справі де доведено те, що акт приймання-передачі нерухомого майна від 04.11.2017 суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має ознаки правочину, спрямованого на зменшення активів боржника на шкоду кредиторам, варто врахувати висновки про застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №161/12564/21, де вказано про те, що необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) "через можливість доступу до майна боржника", навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №523/17429/20).
За таких обставин, для того, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину, вважаю, що необхідно було за наслідками касаційного перегляду у справі № 904/6740/20 (904/3660/23) касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Улянівка Агро" залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у вказаній справі - залишити без змін. 

Суддя Верховного Суду С.В. Жуков