ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 620/12852/24
адміністративне провадження № К/990/22573/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Білак М.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників як суд касаційної інстанції справу № 620/12852/24
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Богданова Ірина Дмитрівна,
на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року (суддя Лукашова О.Б.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року (головуючий суддя Василенко Я.М., судді: Ганечко О.М., Кузьменко В.В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просила:
1.1. визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачці індексації грошового забезпечення за період із 01.12.2015 до 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця), січня 2008 року;
1.2. визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо відмови позивачці в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період із 01.12.2015 до 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця), січня 2008 року;
1.3. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення за період із 01.12.2015 до 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця), січня 2008 року;
1.4. визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачці індексації-різниці за період із 01.03.2018 до 31.12.2022 відповідно до положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з обов`язковим застосуванням буквального способу тлумачення вказаних положень, закріпленого висновками Верховного Суду в постановах від 23.03.2023 в справі № 400/3826/21 та від 10.07.2024 в справі № 360/727/23;
1.5. визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо відмови позивачці в нарахуванні та виплаті індексації-різниці за період із 01.03.2018 до 31.12.2022 відповідно до положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
1.6. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці індексацію-різницю за період із 01.03.2018 до 31.12.2022 з розрахунку 4072 грн 11 коп. щомісячно відповідно до положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з обов`язковим застосуванням буквального способу тлумачення вказаних положень, закріпленого пунктами 105- 109 постанови Верховного Суду від 23.03.2023 в справі № 400/3826/21 та пунктами 36- 42.1 постанови Верховного Суду від 10.07.2024 в справі № 360/727/23.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачкою належного їй права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, з наданням підтверджуючих доказів.
3. Залишаючи позов ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції зауважив, що позовні вимоги стосуються визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача вчинити певні дії за період з 01.12.2015 по 31.12.2022. Разом із тим з позовом до суду позивачка звернулася лише 23.09.2024, пропустивши тримісячний строк звернення до суду та не подала заяви про поновлення строку звернення до суду.
4. На виконання вимог ухвали про залишення позову без руху позивачка подала заяву, у якій просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та його поновити. В обґрунтування заяви вказано, що про порушення свого права вона дізналася 13.09.2024 з відповіді В/ч НОМЕР_1 .
5. Вирішуючи заявлене позивачкою клопотання суд першої інстанції зазначив, що отримання листа від В/ч НОМЕР_1 у відповідь на заяву не змінює моменту, із якого така особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
6. За висновками суду першої інстанції, позивачка в заяві не навела обставин та не надала доказів, які існували та об`єктивно перешкоджали зверненню до суду.
7. Урахувавши недоведеність позивачкою існування об`єктивно непереборних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з вимогами, суд першої інстанції визнав неповажними зазначені позивачкою в заяві причини пропуску строку звернення до суду.
8. Чернігівський окружний адміністративний суд ухвалою від 15.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 , в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за період з липня 2022 року по грудень 2022, повернув позивачці на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та частини другої статті 123 цього Кодексу.
9. Поряд із цим Чернігівський окружний адміністративний суд ухвалою від 15.10.2024 відкрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог з 01.12.2015 по 30.06.2022.
10. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії за період із 01.07.2022 до 19.07.2022 скасовано та скеровано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині, в іншій частині ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 залишено без змін.
11. Скасовуючи в означеній частині ухвалу суду першої інстанції про повернення позову, з урахуванням змін до статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), унесених Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), суд апеляційної інстанції виснував, що до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком права працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
12. У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку, що до спірного періоду із 01.07.2022 до 19.07.2022 підлягали застосуванню положення статті 233 КЗпП України в редакції до внесення змін Законом № 2352-IX, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.
13. Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що отримання листа від військової частини у відповідь на заяву не змінює моменту, із якого позивачка повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
14. Обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачці своєчасно звернутися до суду щодо перерахунку та виплати їй грошового забезпечення за спірний період із 19.07.2022 до 31.12.2022 протягом розумного строку, суд апеляційної інстанції не встановив.
Короткий зміст й обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
15. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Богданова І.Д., звернулася до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо спірного періоду з 20.07.2022 по 31.12.2022, а справу направити до суду першої інстанцій для продовження розгляду.
16. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 620/12852/24 є оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, зазначеної у частині другій статті 328 КАС України, після її перегляду в апеляційному порядку та посилання скаржниці у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
17. На обґрунтування касаційного оскарження позивачка вказує про те, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, як наслідок - не правильно застосували положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX, не дотрималися принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в частині визначення дотримання позивачкою строку звернення до суду, не дослідили зміст позовної заяви і заяви про поновлення строку звернення до суду у взаємозв`язку з доказами, що містять матеріали справи, відтак неправильно визначили день, коли позивачка дізналась про порушення своїх прав та законних інтересів.
18. У контекст своїх доводів позивачка наполягає, що початком перебігу строку звернення до суду у спірних правовідносинах є 13.08.2024 - день коли вона одержала відповідь на адвокатський запит від 10.06.2024 № 74/гз. Тож подавши позов 23.09.2024 не пропустила строк звернення до суду в означеній частині позовних вимог.
19. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 визначено склад колегії суддів: Єресько Л.О. (суддя-доповідач), судді: Загороднюк А.Г., Желєзний І.В.
20. Враховую, що суддя Желєзний І.В. триваючий час перебував на лікарняному, що унеможливило його участь у розгляді цієї справи, розпорядженням виконуючого обов`язки заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23.06.2025 № 588/0/78-25 через лікарняний судді Желєзного І.В., для дотримання строків розгляду справи, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду замінено суддю Желєзного І.В. у цій справі на суддю Білак М.В.
21. Ухвалою Суду від 23.06.2025 касаційну скаргу залишено без руху, а ухвалою від 18.08.2025 відкрито касаційне провадження № К/990/22573/25 за вказаною касаційною скаргою.
22. В/ч НОМЕР_1 подала відзив на касаційно скаргу, у якому просить залишити її без задоволення та наводить доводи про те, що позивачка дізналася про нараховані їй суми грошового забезпечення саме 14.03.2024, оскільки їй були видані витяг із наказу від 14.03.2024 № 74 та грошовий атестат.
23. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційно адміністративного суду Єресько Л.О. від 08.06.2026 закінчено підготовчі дії в справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких є предметом перегляду, та аргументів учасників справи
24. За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
25. У межах цього касаційного провадження необхідно вирішити питання щодо правильності застосування строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця за період із 20.07.2022 по 31.12.2022.
26. Підставою для повернення позовної заяви слугував висновок судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду, тривалість якого, з урахуванням редакції статті 233 КЗпП України, яка набула чинності з 19.07.2022, становить три місяці та про відсутність підстав для його поновлення.
27. Суди попередніх інстанцій уважали, що, звернувшись до суду з позовом 23.09.2024, ОСОБА_1 пропустив тримісячний строк у частині позовних вимог із 19.07.2022, а отримання позивачкою листа від військової частини у відповідь на її заяву не змінює моменту із якого позивачка повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала учиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.
28. При цьому суд апеляційної інстанції, погодившись із вказаними висновками суду першої інстанції, додатково вказав про те, що грошове забезпечення позивачки виплачувалось щомісячно, про всі складові вона могла/мала дізнатися кожного наступного місяця служби, а про складові грошового забезпечення, які підлягають виплаті під час звільнення - з дати ознайомлення з наказом про звільнення та/або отримання цих коштів.
29. Отже, суд апеляційної інстанції виснував, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права лише в частині позовних вимог за період з 01.07.2022 по 19.07.2022, оскільки до цього періоду застосуванню підлягають положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом № 2352-IX, яка визначала право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.
30. Відповідаючи на питання, які порушені в касаційній скарзі, у зіставленні з нормативно-правовим регулюванням цих відносин, перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
31. Стаття 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) визначала строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.
32. Зокрема, частини перша-друга статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) установлювали, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк із дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (1).
32.1. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (2).
33. Так, у наведеній редакції статті 233 КЗпП України законодавець виокремив спори про стягнення належної заробітної плати в окрему категорію та установив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
34. Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
34.1. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
34.2. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
35. Аналіз наведеної редакції статті 233 КЗпП України свідчить про те, що законодавець установив:
1) Тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору (у тому числі - про стягнення належної працівнику заробітної плати) - для працівників, які продовжують перебувати у трудових відносинах;
2) Місячний строк із дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення для звернення до суду з позовом - у справах про звільнення;
3) Тримісячний строк із дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, - у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
36. У цій справі, як убачається зі змісту оскаржуваних рішень, суд першої інстанції чітко не визначив, яку частину статті 233 КЗпП України слід застосовувати до спірних правовідносин, натомість апеляційний суд вказав, що грошове забезпечення позивачки виплачувалось щомісячно, про всі складові вона могла/мала дізнатися кожного наступного місяця відпрацьованої служби, а про складові грошового забезпечення, які підлягають виплати під час звільнення дізналася з дати ознайомлення з наказом про звільнення та/або отримання цих коштів.
37. Колегія суддів наголошує, що частина друга статті 233 КЗпП України визначає строк звернення до суду зі спорами про звільнення та про виплату належних при звільненні сум.
38. Строки звернення працівника до суду, визначені в частині другій статті 233 КЗпП України, пов`язані лише з актами, якими оформлюють припинення трудових відносин, що свідчить про те, що законодавець керувався фактом «остаточного розрахунку після звільнення».
39. Натомість, як убачається зі змісту витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2024 № 74 ОСОБА_1 14.03.2024 здала справи та посаду, а з 14.03.2024 виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлена для подальшого проходження служби у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 (а.с. 30). 
40. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, матеріали справи та мотиви, покладені в основу оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, варто наголосити, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи саме частини першої статті 233 КЗпП України, відповідно до якої (у редакції, чинній на момент звернення позиваки до суду з цим позовом) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
41. Отже, із метою правильного обчислення строку звернення до суду з цим позовом слід з`ясувати день, коли позивачка дізналася про порушення її прав, свобод чи інтересів, установити початок відліку строку звернення до суду з цим позовом (у частині вимог за період із 20.07.2022 по 31.12.2022) та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
42. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.04.2026 у справі № 420/20979/25, від 01.05.2026 у справі № 240/6311/25 та від 11.05.2026 у справі № 500/5902/25.
43. З огляду на викладене, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення позовної заяви про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовиці за період із 20.07.2022 по 31.12.2023 є передчасним.
44. Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
45. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
46. У цій справі суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення судових рішень, які перешкоджають подальшому провадженню в справі.
47. За таких обставин, з огляду на заявлені до суду касаційної інстанції вимоги, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
48. З огляду на результат касаційного розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Богданова Ірина Дмитрівна, задовольнити.
2. Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про винання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії за період з 20 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року, а справу № 620/12852/24 в цій частині направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   М.В. Білак