ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/1709/23 
Провадження №2/477/1072/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року   Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Козаченка Р.В., 
із секретарем судового засідання – Клюсевич-Шараповою Н.М.,
за участю: позивача – ОСОБА_1 (не з`явився),
представника позивача – ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
відповідачки – ОСОБА_3 ,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В: 

У липні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить звільнити із 07 липня 2023 року стягнення з нього аліменти на користь відповідачки на утримання їх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтував вимоги тим, що за судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом Миколаївської області №477/2824/19 від 03 грудня 2019 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання їх сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів його заробітків (доходів) до досягнення дитиною повноліття.
В той же час в 2023 році з дозволу матері син виїхав до нього проживати у Польщу, де він постійно проживає і працює, і фактично з 15 червня 2023 року син знаходиться на його повному забезпеченні та утриманні. Тому, посилаючись на положення ст.ст. 267-271, 273 СК України, просив звільнити його від стягнення вказаних аліментів.
Відповідачкою був поданий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову через його необґрунтованість. Вказала, що станом на травень 2023 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати аліментів в сумі 123494 грн 37 коп. В період з березня 2022 року по червень 2023 року, в зв`язку з повномасштабним збройним вторгненням військ російської федерації на територію України вона вимушена була із сином виїхати до Потругаліії, а потім, у червні 2023 року — до Польщі, де син після закінчення загальноосвітньої школи вступив до Високопольського професійно-технічного училища. 10 червня 2023 року вона вимушено повернулася до України, а син залишився в Польщі і тому вона оформила довіреність відносно нього на колишнього чоловіка ОСОБА_1 . Тимчасове проживання сина у Польщі, щоб бути у безпечному місці, не свідчить про його перебування на утриманні батька. Сама по собі її заява про дозвіл на виїзд дитини за кордом із батьком не підтверджує такого факту. Тому вважала, що позов є зловживання позивачем своїм правом і направлений на спробу звільнитися від сплати заборгованості за аліментами. 
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з тих же підстав, що й були викладені в позовній заяві.
Відповідачка та її представниця в засіданні позов не визнали і заперечували проти його задоволення.
Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників розгляду, дослідивши докази справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України підставою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання платника окремо від дитини.
Відповідно до ч. 3ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України “Про охорону дитинства” кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. 2ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття.
Також, за ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 4 ст. 273 ЦПК України встановлено: якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 , ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст. 76, 80, 229 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Сторони перебували у шлюбі в період з 1990 року по 27 грудня 2019 рік, за час якого в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю.
Відповідно судового наказу Жовтневого районного суду Миколаївської області №477/2824/19 від 03 грудня 2019 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 стягуваються аліменти на утримання їх сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 всіх видів його заробітків (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але розмір аліментів не повинен був бути меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Сторонами не заперечувалося що з червня 2023 року ОСОБА_5 , який був на той час неповнолітнім, проживає у Польщі, і деякий час поживав разом з батьком.
В той же час, відповідачка заперечувала, що він тривалий час проживав з ним і вказала, що він проживав з позивачем нетривалий термін, а потім став самостійно проживати. Достовірно цей строк проживання сторонами не підтверджений, а для допиту у суді в якості свідка ОСОБА_6 позивач не забезпечив його явку. При цьому відповідачка вказала, що весь цей час забезпечувала сина, перераховуючи йому кошти. 
В той же час позивач не надав достовірних та переконливих доказів того, що син проживав разом з ним і він перебував на його утриманні, як наприклад: оплата проживання, документи про спільне проживання, докази оплати навчання, купівлю необхідних повсякденних речей, одягу, їжі, лікування тощо.
Надана позивачем копія заяви INTEXGROUP FUTUR про зобов`язання забезпечити житлом його та його сина на підтверджує, що їм було надано житло і вони проживали разом певний час.
За викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення з 03 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу Жовтневого районного суду Миколаївської області за №477/2824/19 від 03 грудня 2019 року, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Суддя         Р.В. Козаченко