Справа № 450/3025/25 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/4424/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
судді Ванівський О.М. та Савуляк Р.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дешка В`ячеслава Олександровича, представника ОСОБА_1 , на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № 18.04.2024-100003772 від 18.04.2024 року (в подальшому – Кредитний договір») у розмірі 23 831 грн. 51 коп. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 18.04.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав від ТОВ «Споживчий центр» 12 000 грн кредитних коштів на строк 140 днів. Однак, відповідач взяті на себе за Кредитним договором зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 23 831 грн. 51 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 051 грн. 34 коп., по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 11 780 грн. 17 коп. та 3 000 грн. неустойки за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань (а.с. 2-9).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 18.04.2024-100003772 від 18.04.2024 року в розмірі 20 831 грн. 51 коп. 
В іншій частині позовних вимог відмовено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1 197 грн. 79 коп. судового збору(а.с. 112-115).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вважає, що у матеріалах справи відсутня інформація про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання, що ставить під сумнів законність та юридичну силу укладеного договору, оскільки ідентифікація є важливим елементом, який забезпечує безпеку укладення правочинів в електронному середовищі.
Відповідач не визнає дійсність кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак вважає, що позивачем не доведено укладання Кредитного договору.
Зазначає, що до позовної заяви позивач додав розрахунки заборгованості без номерів та дат, що (на думку відповідача) не є належним та допустимим доказом у справі, а розрахунок відсотків в останньому зроблено всупереч чинному законодавству (а.с. 97-112).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою (отримана апелянтом 13.01.2026 року; а.с. 143), запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 136-137).

23 січня 2026 року позивач надіслав до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення- без змін (а.с. 144-153)

Клопотань від сторін про апеляційний розгляд справи з повідомленням учасників справи до суду не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

За змістом частини 1 статті 178 ЦПК України всі заперечення проти позову відповідачем викладаються у відзиві на позовну заяву.
Натомість, як Відзив на позовну заяву, так і апеляційна скарга, містять твердження про те, що «відповідач не визнає дійсність Кредитного договору», однак згадані документи не містять категоричних заперечень проти твердження позивача про укладення відповідачем Кредитного договору та перерахування відповідачу кредитних коштів.
Згідно умов Кредитного договору (копію якого у паперовій формі долучено до позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог), даний договір є укладеним в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (пункт 1.1); способом надання коштів у рахунок кредиту є «перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5457-08ХХ-ХХХХ-1343» (пункт 4.1). 
На підтвердження перерахунку відповідачу коштів позивачем надано квитанцію про перерахування 18 квітня 2024 року 12 000 грн. кредитних коштів на згаданий вище картковий рахунок відповідача (як споживача) за допомогою системи LiqPay, платіж №2451671875 (а.с. 15).

Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Таким чином, документи про рух коштів клієнта по рахунку, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом
Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність доводів відповідача стосовно того, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема - надання кредитів у позику, в тому числі - і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, та (відповідно) не може надати первинні банківські документи стосовно рахунку відповідача.
Докази в банку про оформлення (чи неоформлення) та використання відповідачемкартки за номером 5457-08ХХ-ХХХХ-1343 міг отримати лише сам відповідач, чого ним (виходячи з принципу змагальності сторін в цивільному процесі) зроблено не було і такого клопотання перед судом він також не заявляв.
За наведених вище обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності позивачем факту перерахування кредитних коштів на картку відповідача до уваги прийматися не можуть. 

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

З урахуванням наведеного вище в сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що правові підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2026 року – 3 328 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 23 831 грн. 51 коп. заборгованості за Кредитним договором.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 23 831 грн. 51 коп., що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 грн. 00 коп. х 250 = 832 000, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 23 831 грн. 51 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Повну постанову складено 24 червня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Савуляк Р.В.