Справа 206/6181/25 
Провадження 2/206/429/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Задорожній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

за участю: 
представників позивача – адвокатів Горобець Ю.В., Крохмаль С.М.,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – адвоката Виприка С.О.,

ВСТАНОВИВ:

3 листопада 2025 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 16 червня 2025 року по вул. Гаванська, 9Г сталася ДТП за участю транспортних засобів Toyota RAV 4 н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Mazda 3 н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП належний Позивачу транспортний засіб – автомобіль Toyota RAV 4 н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Самарського районного суду міста Дніпра від 25 липня 2025 року по справі № 206/3553/25 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 гривень. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року по справі № 206/3553/25 зазначену вище постанову суду першої інстанції залишено без змін. Відповідач, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, визнав свою вину у вчинення ДТП. Таким чином, факт вини відповідача в ДТП є встановленим. Для визначення розміру завданої шкоди позивачем було замовлено проведення товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ, за результатами якої судовим експертом Дроздовим Ю.В. було складено висновок № 1507/25 від 10 липня 2025 року. Зі змісту висновку експерта вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ – автомобіля Toyota RAV 4 н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП складає 1 176 547,00 грн. Ринкова вартість КТЗ - автомобіля Toyota RAV 4 н.з. НОМЕР_1 у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 245 351,16грн. Позивач зазначає, що страховою компанією АТ «СК «АРКС» відшкодовано йому максимальну суму страхового відшкодування 250 000,00 гривень. Окрім того, Позивачем були витрачені кошти: - за послуги евакуатора, транспортування пошкодженого автомобіля за маршрутом м. Дніпро, вул. Гаванська, 9Г – до стоянки м. Дніпро, Набережна Перемоги, 146 у розмірі – 2700,00 гривень; - за транспортування автомобіля 26 червня 2025 року за маршрутом м. Дніпро, від стоянки Набережна Перемоги, 146 до СТО Запорізьке шосе, 35, у розмірі 1650,00 гривень; - за розборку, збирання салону автомобіля (частково) у розмірі 720,00 гривень; за проведення експертизи для визначення вартості матеріального збитку у розмірі у розмірі 10 000,00 гривень. Враховуючи зазначене вище, розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню становить 696 265,84 гривень. Щодо моральної шкоди представник позивача зазначив, що у результаті протиправних дій відповідача, які створили безпосередню загрозу життю та здоров`ю позивача, йому було завдано глибоких душевних страждань, що спричинило значну моральну шкоду. Моральна шкода полягає у: - загрозі життю та погіршенні стану здоров`я, оскільки позивач пережив значний психологічний стрес, спричинений безпосередньою загрозою життю та здоров`ю; - порушенні нормального життєвого та професійного ритму, оскільки внаслідок знищення автомобіля позивач, який надає IT-послуги та потребує особистих візитів до клієнтів, втратив мобільність; - порушенні особистих немайнових зв`язків, оскільки наслідок відсутності транспортного засобу Позивач не зміг виконати обіцянку перед малолітнім сином, якого бачить вкрай рідко, щодо спільної подорожі за місто; - незручностях та додаткових зусиллях, оскільки автомобіль був новим придбаним у салоні. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, тривалий вплив на здоров`я та професійну сферу, а також принцип розумності та справедливості, позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Позивач вважає, що оскільки автомобіль був знищений (загальна сума збитку більше 1 млн. гривень), оцінка моральної шкоди в 100 000 грн. є обґрунтованою та не виглядає надмірною на тлі загального матеріального збитку. Враховуючи вищевикладене, представник позивача Горобець Ю.В. просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 696 265,84 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 100 000,00 гривень та судові витрати.
Не погоджуючись з обставинами викладеними у позовній заяві, представником відповідача адвокатом Виприком С.О. було подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що в своїх поясненнях по факту вказаного ДТП, водій авто Мазда 3 д.н.з НОМЕР_2 , ОСОБА_2 зазначив, що «виїжджав з супермаркету АТБ в бік Придніпровську та біля лівої смуги стояли дві фури, переконавшись наскільки це було можливо зробив маневр, після чого побачив авто почав гальмувати але трапилось ДТП». Також, ОСОБА_2 виїжджаючи з парковки магазину АТБ по вулиці Гаванській, буд. 9-Г в м. Дніпро з метою руху в напрямку ж/м Придніпровськ під?їхав впритул до проїжджої частини дороги для здійснення подальшого маневру де зліва на обочині, не на проїжджій частині дороги на відстані 15-20 метрів стояла фура. Очікуючи та пропускаючи автомобілі приблизно протягом хвилини, він впевнився у відсутності перешкод та почав рух прямо для подальшого маневру вліво, однак побачив як зліва в напрямку Південного мосту з великою швидкістю не здійснюючи гальмування рухається автомобіль Тайота Рав4 д.н.з НОМЕР_3 , після чого він прийняв рішення повністю зупинити своє авто, однак рухаючися на нього автомобіль не знижував швидкість та прийняв різкий маневр вліво та зачепив правою стороною свого автомобіля, передню частину його автомобіля, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Також на підтвердження пояснень ОСОБА_2 відповідно до схеми ДТП, яка наявна в матеріалах справи у транспортного засобу № 1 (Тайота Рав4 д.н.з НОМЕР_1 ) відсутній гальмівний шлях, що дає підстави вважати, що водій даного транспортного не вжив всіх необхідних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди у відповідності до п.12.3 ПДР. Крім того на даній ділянці дороги діє обмеження швидкісного режиму (40 км/год згідно встановлених дорожніх знаків 3.29 ПДР), а згідно відео автомобіль Тайота Рав4 д.н.з НОМЕР_1 перед зіткненням значно перевищував дозволену швидкість. Тому для встановлення або спростування таких доводів є об?єктивна необхідність в залученні експерта для отримання відповідей на запитання, які потребують спеціальних знань. Отже, виходячи з вищевикладеного відповідач вважає, що вина у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді є обопільною та відшкодування заподіяної майнової шкоди також необхідно розподіляти обопільно в залежності від ступеня вини кожного учасника ДТП. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача Виприк С.О. зазначив, що відповідач ОСОБА_2 частково визнає позовні вимоги позивача. 
Ухвалою суду від 07 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 06 січня 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи у цивільній справі було відмовлено.
Також, ухвалою суду від 06 січня 2026 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача ОСОБА_4 13 травня 2026 року до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак від останнього 11 травня 2026 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.
Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 16 червня 2025 року приблизно о 14-30 годині в м. Дніпро, біля вул. Гаванська, буд. 9г, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Mazda 3, державний номер НОМЕР_2 , при виїзді з парковки магазину АТБ не надав переваги в русі авто Toyota RAW 4, державний номер НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 , який рухався по вул. Гаванська, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України, що за передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Постановою Самарського районного суду міста Дніпра від 25 липня 2025 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 гривень (а.с. 12-13).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року постанову Самарського районного суду міста Дніпра від 06 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП залишено без змін (а.с. 9-12).
18 червня 2025 року між ОСОБА_1 (замовник) та судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем (виконавець) було укладено договір про надання експертних послуг № 14. 
Відповідно до п. 1.2 Договору, замовник замовляє виконавцю виконання наступних робіт: проведення експертизи по визначенню: матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу - автомобіль Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП; ринкової (дійсної) власності КТЗ - автомобіль Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 , в аварійно-пошкодженому стані після ДТП (згідно КВЕД: код 74.90.2 (ДК 021.2015: 71319000-7 (експертні послуги)) послуги професійні, технічні та комерційні н.в. і.у). Пунктами 3.2.1, 3.3 Договору встановлено, що за проведення експертизи по визначенню матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу вартість складає – 10 000,00 гривень. Оплата за цим Договором здійснюється замовником протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладання Договору (а.с. 42).
На підтвердження сплати послуг судового експерта Дроздова Ю.В. за договором про надання експертних послуг № 14 від 18 червня 2025 року ОСОБА_1 до матеріалів справи були долучені квитанції на загальну суму 10 000,00 гривень в кожній з яких зазначено платником ОСОБА_1 , а отримувачем ОСОБА_6 , квитанція № 0.0.4418061779.1 від 18 червня 2025 року на суму 5 000,00 гривень, (призначення платежу: визначення суми матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП); № 0.0.4456470559.1 від 14 липня 2025 року на суму 5 000,00 гривень, (призначення платежу: визначення суми матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП) (а.с 41, 43).
Відповідно до висновку судового експерта Дроздова Ю.В. № 1507/25 від 10 липня 2025 року з фото таблицями до нього, додатків до висновку та протоколу огляду колісного транспортного засобу (КТЗ) від 27 червня 2025 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу – автомобіль Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 пошкодженого в результаті ДТП складає 1 176 547 (один мільйон сто сімдесят шість тисяч п`ятсот сорок сім),00 гривень. Ринкова вартість колісного транспортного засобу – автомобіль Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 у аварійному (пошкоджену) стані після ДТП складає 245 351 (двісті сорок п`ять тисяч триста п`ятдесят одна) гривень 16 копійок (а.с. 15-22, 29-37).
З акту № А1011601 надання послуг від 27 червня 2025 року встановлено, що між ОСОБА_1 та представником виконавця ТОВ Фірма «АЛМАЗ МОТОР. ЛТД» Бажан О.М. на підставі Договору надані послуги - разборка, збирання салону автомобілю Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 (номер кузову НОМЕР_4 , пробіг – 48 228 км) вартість послуги з ПДВ склала 864,00 гривень, а на підтвердження сплати даної послуги згідно Акту до матеріалів справи ОСОБА_1 долучив квитанцію № 000027466 00002 від 27 червня 2025 року (призначення платежу: разборка, збирання салону автомобілю) (а.с. 44). 
Також, до матеріалів справи позивач ОСОБА_1 долучив інші квитанції за сплачені ним послуги, а саме: квитанцію № 2.182251613.1 від 17 червня 2025 року на суму 2 700,00 гривень (отримувач: ФОП ОСОБА_7 , призначення платежу: сплата за послуги евакуатора. Транспортування 16 червня 2025 року авто Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 за маршрутом м. Дніпро, вул. Гаванська, 9Г до стоянки м. Дніпро, Набережна Перемоги, 146); квитанцію № 1.197128953.1 від 27 червня 2025 року на суму 1 650,00 гривень (отримувач: ФОП ОСОБА_7 , призначення платежу: сплата за послуги евакуатора. Транспортування автомобіля Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 26 червня 2025 року за маршрутом м. Дніпро від стоянки Набережна Перемоги, 146 до СТО Запорізьке шосе, 35 (а.с. 41, 43). 
Зі страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку № ARX4447695 від 17 жовтня 2025 року встановлено, що страховиком - врегулювальником АТ «СК «РРКС» на підставі вимоги № 1.102.25.0004227 (серія та номер страхового поліса ЕР227882854) потерпілому ОСОБА_1 було здійснено страхове відшкодування за його автомобіль Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 250 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 1168681 від 20 жовтня 2025 року (призначення платежу: страхове відшкодування згідно акту ARX4447695 від 17 жовтня 2025 року (а.с. 39).
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Спосіб відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначає суд за вибором потерпілого (ч. 1 ст. 1192 ЦК України) і може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс 20).
Системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п.3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 у справі № 753/21177/16-ц (провадження М 61-28918сві8) дійшов висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року Ng 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).
Покладення на страховика реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, відповідно до ст.1192 ЦК України суперечить меті інституту обов`язкового страхування, та договірним відносинам, що виникають між потерпілим та страховиком.
Таким чином, норми статей 1192, 1194 ЦК України регулюють відносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, тоді як правовідносини між потерпілим і страховиком регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено обов`язок страховика виплатити потерпілому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страхове відшкодування, що становить витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону) (ВС/КЦС у справі № 705/7076/14 від 02.10.2019).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:
- у справі № 6-691цс15: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від ліміту страхового відшкодування (страхової виплати);
- у справі № 522/15636/16-ц: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суду у справі № 486/716/20 від 21 вересня 2022 року, постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-6914с15).
Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320са20).
Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування, що визначене з урахування зносу, не покриває розмір збитків завданих потерпілому, він має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.
Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
У частині шостій статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
З матеріалів справи, вбачається, за замовленням позивача складений звіт суб`єкта оціночної діяльності (визначення ринкової вартості після ДТП до висновку № 1507/25 (а.с. 29-30).
Доказів на спростування розміру матеріального збитку відповідачем не надано.  
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу Страховиком виплачено відшкодування у розмірі 250 000,00 гривень (а.с. 39).
Враховуючи наведені правові норми та те, що позивачем підтверджено належними доказами розмір матеріального збитку, заподіяного йому внаслідок ДТП, завданий автомобілю Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 1 176,547 гривень (вартість матеріального збитку автомобіля), 245 351,00 гривень (ринкова вартість автомобіля у аварійному стані після ДТП), та встановивши факт недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди завданої в ДТП, здійсненої АТ «СК «АРКС» у сумі 250 000,00 гривень, наявні підстави для відшкодування позивачу страхового відшкодування у розмірі 681 195,84 гривень (1 176 547,00 гривень (вартість матеріального збитку) – 245 351,16 гривень (ринкова вартість після ДТП) – 250 000,00 гривень (страхове відшкодування).
Крім того, позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків у вигляді витрат, які він мусить зробити для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту), що узгоджується із ч. 2 ст. 22 ЦК України.
Враховуючи те, що виплачених позивачу страховиком коштів недостатньо для відшкодування вартості майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 різниці між заподіяною шкодою та розміром страхового відшкодування у розмірі 681 195,84 гривень.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 10 000 гривень, яку слід також стягнути з ОСОБА_2 .
Також, підлягають стягненню з ОСОБА_2 витрати за розбірку, збирання салону автомобілю Toyota RAW 4 д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 864,00 гривень, та витрати за послуги евакуатора у сумі 4 350 гривень, тобто загалом підлягає стягненню 5 214 гривень. 
З урахуванням викладеного суд вважає, що майнова шкода в загальному розмірі 696 265,84 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення моральної шкоди у сумі 100 000,00 гривень суд зазначає наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості та враховує, що позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження його глибоких душевних страждань що спричинило значну моральну шкоду.
Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV), а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визнає розмір такої компенсації у сумі 10 000,00 гривень. 
Щодо вирішення питання про стягнення судового збору суд зазначає наступне. 
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом була заявлена дві позовні вимоги майнового характеру.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01 січня 2025 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 3 028,00 гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи, що дана позовна заява була подана через систему «Електронний суд», а тому позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6 370,13 гривень, що підтверджується копією квитанції № 7965-4488-7205-3030 від 30 жовтня 2025 року (а.с. 47). 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141-142 ЦПК України, зокрема у статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто 696 275,84 гривень, що становить 0,88 % від суми заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягають до стягнення судові витрати, у вигляді судового збору у розмірі 5 605,71 грн. (6 370,13 грн. *0,88 %).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 979, 980, 1172, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів»,Законом України «Про страхування», ст.ст.4,10,12,13,19,76-81, ч.6 ст.82, ст.ст.89,141,259,263-265,274,275 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ: 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 696 265 (шістсот дев`яносто шість тисяч двісті шістдесят п`ять), 84 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) 00 гривень та судовий збір в сумі 5 605,71 гривень. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя   Р.О. Кушнірчук