КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
№ провадження 33/4809/209/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Козюменська В. В. 
Категорія - 130   Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Широкоряд Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.05.2026 року.      м. Кропивницький
Суддя Кропивницького апеляційного суду Широкоряд Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 року, якою
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -
ВСТАНОВИВ:

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 року ОСОБА_2 визнано винною в тому, що вона 15.01.2026 року о 21:48 год. в с-щі Компаніївка, рухаючись по вул. Перемоги, 3, керувала ТЗ марки Hyundai Gets д.н.з НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, блідість обличчя). Від проходження огляду на стан визначення алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовилася. Від керування ТЗ відсторонена шляхом передачі автомобіля тверезому водієві, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.
Вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними доказами:
- протоколом серії ЕПР1№ 592351 від 15.02.2026, складеного відносно ОСОБА_2 , яким зафіксовано вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння від 15.02.2026, відповідно до якого поліцейським в ОСОБА_2 поліцейським виявлені ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 відмовилася.
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_2 від проходження огляду відмовилася. 
-рапортом працівників СРПП ВП №3, згідно якого 15.02.2026 близько 21:48 год. в с-щі Компаніївка по вул.Перемоги, біля б.№3, було зупинено ТЗ Hyundai Gets д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 за порушення ПДР, під час спілкування в останньої було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, на що остання відмовилася. Від керування відсторонена шляхом залишення ТЗ на місці зупинки. 
- відеозаписом. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять постанову суду першої інстанції за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У своїй апеляційній скарзі апелянти зазначають, що висновок суду про винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП ґрунтується на протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 №592351 від 15.02.2026 року та відеозаписах, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння за відсутності письмових пояснень свідків.
Суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи та не перевірив дотримання процедури, обмежившись констатацією факту відмови, дійшов помилкового висновку про наявність складу правопорушення, не перевіривши законність вимоги про проходження зокрема щодо визначення місця його проведення, чіткості формулювання такої вимоги та її зрозумілості для особи. 
Сам факт відмови не є безумовною підставою для притягнення до відповідальності, оскільки така відмова повинна бути надана саме від законної та належно роз`ясненої огляду, вимоги. Апелянти звертають увагу на те, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Суд взяв до уваги докази, які надано працівниками поліції, а саме відео, яке складається з трьох уривків, два з яких не містять інформації щодо дати та часу їх фіксації.
Недотримання процедури огляду, неналежна фіксація, суперечності у матеріалах справи є підставою для закриття справи, відповідно до усталеної практики Верховного Суду .
Суд не дослідив законність направлення до іншого населеного пункту, адже у справі відсутні докази того, що медичний заклад у іншому місті був найближчим, існувала об`єктивна необхідність направлення саме туди. Отже, вимога пройти огляд не відповідала принципу законності.
Будучи повідомленими про місце та час розгляду справи, ОСОБА_2 та її представник адвокат Кричун Ю.А., до суду апеляційної інстанції не з`явились, від захисника подано клопотання про відкладення розгляду справи.
Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Відповідно до правових висновків, зазначених, у статті 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.
У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника»(«N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. 
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.
У зв`язку недопущенням затягування та порушенням строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 277 КУпАП та з урахуванням того, що ОСОБА_2 належним чином та завчасно повідомлена про дату та час розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку смс-повідомлення та неодноразово подані захисником клопотання, у судове засідання не з`явилась, а тому з метою своєчасного та належного розгляду справи у розумні строки, у відповідності до ч.6 ст. 294КУпАП, вважаю за можливе розглянути подану апеляційну скаргу без їх участі.
Дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис події, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Відповідно до п. 6, Розділу 1 Інструкції №1452/735– огляд на стан сп`яніння проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); - лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Як вбачається з переглянутого відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля, що працівники поліції, перебуваючи на відстані близько 1 км, помітили зустрічний автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , після чого розвернули службовий транспортний засіб та почали його переслідування. Після зупинки транспортного засобу працівники поліції зазначили, що причиною зупинки є нібито непідсвічений номерний знак, що знаходиться позаду автомобіля. 
Водночас варто зауважити, що поліцейські рухалися назустріч автомобілю, а передній номерний знак транспортного засобу конструктивно не підлягає підсвічуванню, що ставить під сумнів обґрунтованість зазначеної причини зупинки. 
В подальшому, фіксація події здійснювалася з порушенням встановлених вимог, а саме: відеозапис проводився не з моменту виходу працівників поліції зі службового автомобіля, а також, ймовірно, на особистий мобільний телефон працівника поліції, що викликає сумніви щодо законності таких дій та допустимості доказів.
Згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція), визначено, що кінозйомка та відеозапис – це процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації.
Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п. 5 розділу ІІ Інструкції).
Крім того, слід зазначити, що відеозапис є об`єктивним доказом, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським або іншими особами обставин справи. 
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП, у разі неможливості застосування належних технічних засобів відеозапису огляд проводиться за участю двох свідків.
У даному випадку відеофіксація здійснювалася на особистий мобільний телефон працівника поліції про що він сам зазначив, що не гарантує належності, безперервності та незмінності відеозапису як доказу.
При тому, що водій ОСОБА_2 , не заперечувала щодо проведення огляду на стан сп`яніння, просила пояснити причину її зупинки. 
Натомість, працівниками поліції не було залучено двох свідків, чим порушено вимоги вищезазначеної статті. 
З урахуванням порушення процедури зупинки транспортного засобу, належної відео фіксації правопорушення має місце недотримання встановленої законом процедури огляду.
Відповідальність за статтею 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, вказані обставини необґрунтовано були залишені поза увагою судом першої інстанції, як такі, що вину ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовують та можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаною статтею виключають.
У зв`язку із тим, що в матеріалах справи відсутній відеозапис, як того вимагає Інструкція № 1026, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи апелянта з приводу порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Апеляційний суд зазначає, що доведення вини у вчиненні особою адміністративного правопорушення полягає на осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, особа не зобов`язана доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а тому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод регламентовано, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, постанова Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 року, стосовно ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 247, 294 КУпАП, – 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 -  задовольнити.
Постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2026 року, стосовно  ОСОБА_2 – скасувати, та на підставі п.1 ст.247 КУпАП закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького
апеляційного суду  Р.В. Широкоряд