МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Д. Ростовського, 35, смт Макарів, Київська область, 08001, тел/факс (04578)5-13-39, e-mail inbox@mk.ko.court.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2026 р. Справа №370/2233/25 
Провадження № 2/370/755/25

Макарівський районний суд Київської області у складі: 
головуючого судді Косенко А.В.,
із секретарем судового засідання Зозулею Я.А., 
за участю:
представника позивача Спиридонової К.С.,
представника відповідача Романішина Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у залі суду в селищі Макарів Київської області справу за позовом 
ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АГРО-ЛЕНД» про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі – позивач, Орендодавець) звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовною заявою до Фермерського господарства «АГРО-ЛЕНД» (далі – відповідач, Орендар) про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 02 травня 2022 року між ними було укладено Договір оренди землі (далі – Договір). Відповідно до п. 1. Договору позивач надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства без зміни її цільового призначення на території Бишівської сільської ради. Перелік земельних ділянок, що були передані в оренду, наведено в п. 2 Договору. Загальна площа земельних ділянок – 143,5333 га. 
Відповідно до умов п. 7 Договору, орендна плата сплачується Орендарем щороку в розмірі 574 533 (п`ятсот сімдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять три) грн 00 коп. Відповідно до п. 9 Договору орендна плата вноситься до 31 листопада поточного року.
Проте, відповідач своєчасно не виконав обов`язок по сплаті орендної плати, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04.02.2025 року було задоволено позовні вимоги про стягнення заборгованості та про розірвання Договору. 26 червня 2025 року Київський апеляційний суд залишив в силі рішення суду першої інстанції. Суд постановив: стягнути з відповідача крім суми заборгованості інфляційні втрати в розмірі 9 186,49 грн, три відсотки річних у розмірі 6 642,86 грн, пеню в розмірі 85 796,00 грн. Зазначений розмір штрафних санкцій при поданні позовної заяви був розрахований станом на 18.12.2023 року.
Однак, відповідач сплатив заборгованість лише 15 липня 2025 року, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення також інфляційних витрат, 3 відсотків річних та пені за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 року. Відповідно до п. 10 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення.
Позивач зазначив, що розмір пені за прострочення платежу за 2022 рік за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 можна вирахувати наступним чином: сума боргу – 211022,00; кількість днів прострочення у період з 18.12.2023 року (дата, на яку рахувався позов) до 15.07.2025 року (дата сплати боргу) – 591 день (211022,00*0,1%*591 = 124714,00 грн).
При цьому, розмір пені за прострочення платежу за 2023 рік за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 можна вирахувати наступним чином: сума боргу – 276365,25 грн; кількість днів прострочення у період з 18.12.2023 року (дата, на яку рахувався позов) до 15.07.2025 року (дата сплати боргу) – 591 день (276365,25*0,1%*591 = 163331,27 грн). Загальний розмір пені становить: 124714,00 + 163331,27 = 288045,27 грн.
Окрім того, із посиланням на ст. 625 ЦК України позивач зазначив, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, сума боргу за 2022 рік з урахуванням індексу інфляції за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 року становить: 211 022,00 (сума боргу) + 40557,65 (інфляційне збільшення) = 251579,65 грн. А сума боргу за 2023 рік з урахуванням індексу інфляції за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 року становить: 276365,25 (сума боргу) + 53116,39 (інфляційне збільшення) = 329481,64 грн.
Також, розрахунок 3% річних за 2022 рік у період з 18.12.2023 року (дата, на яку рахувався позов) до 15.07.2025 року (дата сплати боргу) позивачем проводився наступним чином: 211022,00*3%/365*591=11984,89 грн. А розрахунок 3% річних за 2023 рік у період з 18.12.2023 року (дата, на яку рахувався позов) до 15.07.2025 року (дата сплати боргу) позивачем проводився наступним чином: 276365,25*3%/365*591=13424,53 грн. 
Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних становить: 288045,27 + 40557,65 + 53116,39 + 11984,89 + 13424,53 = 407128,73 грн.
Тому позивач просив суд: 
– стягнути з Фермерського господарства «АГРО-ЛЕНД» (код ЄДРПОУ 35402611) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) інфляційні втрати в розмірі 93674,04 грн, три відсотки річних у розмірі 25409,42 грн, пеню в розмірі 288045,27 грн; 
– стягнути з Фермерського господарства «АГРО-ЛЕНД» (код ЄДРПОУ 35402611) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4071,29 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі – 25 000,00 грн.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 31.07.2025 року (а.с.17) позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10.10.2025 року, яке в подальшому було відкладено, а востаннє на 24.02.2026 року. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України. 
15.09.2025 року (документ сформований в підсистемі «Електронний суд» 13.09.2025 року) через підсистему «Електронний суд» від представника Фермерського господарства «АГРО-ЛЕНД» Романішіна Є.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи – отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 31.07.2025 року відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Зазначену ухвалу суду Фермерське господарство «АГРО-ЛЕНД» отримало 12.08.2025 року (оскільки ухвалу до електронного кабінету було доставлено після кінця робочого дня – 11.08.2025 о 23:02 год.), що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с.20).
Надіславши 13.09.2025 року до суду відзив відповідач порушив строки його подачі.
Відповідно до частин 1, 2 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Крім цього, суд бере до уваги, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Відповідач із заявою про поновлення пропущеного строку не звернувся.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Таким чином, з огляду на те, що відповідачем відзив подано з порушенням встановленого строку, суд не приймає до уваги викладені ним у відзиві заперечення проти позову.
22.09.2025 року від представника позивача, адвоката Спиридонової К.С., надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи (а.с.52-53). У відповіді на відзив представник заперечуючи викладені відповідачем обставини, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові.
У судовому засіданні 24.02.2026 року представник позивача, адвокат Спиридонова К.С., позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних не заперечив, вказавши на право позивача, проте з розміром нарахованої пені представник не погодився та просив застосувати у даній справі норми ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшити пеню сукупно до розміру 5% від суми основного боргу.
Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
02.05.2022 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «АГРО-ЛЕНД» було укладено Договір оренди землі (а.с.8-10).
Відповідно до п. 1 Договору позивач надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства без зміни її цільового призначення на території Бишівської сільської ради. Перелік земельних ділянок, що були передані в оренду, наведено в п. 2 Договору. Також в п. 2 Договору вказано, що в оренду передаються земельні ділянки загальною площею – 143,5333 га, у тому числі ріллі 143,5333 га.
Відповідно до п. 6 Договору, договір укладено на 7 років. Договір набирає чинності з моменту його підписання та державної реєстрації.
Відповідно до умов п. 7 Договору, орендна плата сплачується Орендарем щороку в розмірі 574 533 (п`ятсот сімдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять три) грн 00 коп.
Відповідно до п. 8 Договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.
Відповідно до п. 9 Договору орендна плата вноситься до 31 листопада поточного року.
Як вказав позивач, відповідач своєчасно не виконав обов`язок по сплаті орендної плати, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04.02.2025 року було задоволено позовні вимоги про стягнення заборгованості та про розірвання Договору, зокрема, стягнуто з відповідача, крім суми заборгованості, інфляційні втрати в розмірі 9 186,49 грн, три відсотки річних у розмірі 6 642,86 грн, пеню в розмірі 85 796,00 грн. Зазначений розмір штрафних санкцій при поданні позовної заяви був розрахований станом на 18.12.2023 року. 26 червня 2025 року Київський апеляційний суд залишив в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також, договором оренди землі.
Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Положеннями ст. 25 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. 
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та п. 23 Договору Орендодавець має право вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та п. 26 Договору Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Однак, лише 15 липня 2025 року відповідач сплатив заборгованість за Договором, інфляційні втрати, 3% річних та пеню, що в загальному становила – 588 012,60 грн (а.с.6).
Відповідно до п. 10 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення.
Тому, розмір пені за прострочення платежу за 2022 рік за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 розраховано наступним чином: сума боргу – 211022,00; кількість днів прострочення у період з 18.12.2023 року (дата, на яку рахувався позов) до 15.07.2025 року (дата сплати боргу) – 591 день.
211022,00*0,1%*591 = 124714,00 грн.
Розмір пені за прострочення платежу за 2023 рік за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 розраховано наступним чином: сума боргу – 276365,25 грн; кількість днів прострочення у період з 18.12.2023 року (дата, на яку рахувався позов) до 15.07.2025 року (дата сплати боргу) – 591 день.
276365,25*0,1%*591 = 163331,27 грн. 
Загальний розмір пені становить: 124714,00 + 163331,27 = 288045,27 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тому, сума боргу за 2022 рік з урахуванням індексу інфляції за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 року становить: 211 022,00 (сума боргу) + 40557,65 (інфляційне збільшення) = 251579,65 грн. 
Сума боргу за 2023 рік з урахуванням індексу інфляції за період з 18.12.2023 року по 15.07.2025 року становить: 276365,25 (сума боргу) + 53116,39 (інфляційне збільшення) = 329481,64 грн.
Також, розрахунок 3% річних за 2022 рік у період з 18.12.2023 року (дата, на яку рахувався позов) до 15.07.2025 року (дата сплати боргу) проводився наступним чином: 211022,00*3%/365*591=11984,89 грн.
А розрахунок 3% річних за 2023 рік у період з 18.12.2023 року (дата, на яку рахувався позов) до 15.07.2025 року (дата сплати боргу) проводився наступним чином: 276365,25*3%/365*591=13424,53 грн. 
Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних становить: 288045,27 + 40557,65 + 53116,39 + 11984,89 + 13424,53 = 407128,73 грн.
Суд погоджується з вказаними розрахунками та їх приймає.
При цьому, суд зауважує, що стягнення розрахованого позивачем розміру інфляційних втрат та 3% річних представником відповідача не заперечувалося.
Окрім того, положення ст. 546 ЦК України передбачають види забезпечення виконання зобов`язань, серед яких неустойка. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Щодо клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Вимога позивача про стягнення штрафу в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання штраф перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК України) суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню й оцінюванню на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 ЦК України), так і ті, які хоча й не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що представником відповідача не наведено обґрунтованих підстав для зменшення розміру пені за несвоєчасну сплату орендної плати, який, на думку суду, є співмірним з розміром заявлених позовних вимог та таким, що відповідає принципам верховенства права.
Тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
Оскільки позов задоволено в повному обсязі, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, позивачем при подачі позову сплачено 4071,29 грн. (а.с.1), тому його слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
У позовній заяві позивачем зазначено детальний опис послуг (робіт) наданих (виконаних) адвокатом позивачу.
Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивачем подано платіжну інструкцію від 24.07.2025 року про сплату на рахунок АО «БОССОМ ГРУП» за рахунком-фактурою №2025072402 від 24.07.2025 року у сумі 25 000,00 грн (а.с.7), ордер (а.с.5), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.13).
Тому суд приходить до висновку про їх стягнення з відповідача на користь позивача у сумі 25 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 265, 354-355 ЦПК України суд, - 
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АГРО-ЛЕНД» про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних – задовольнити.
Стягнути з Фермерського господарства «АГРО-ЛЕНД» (код ЄДРПОУ 35402611) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) інфляційні втрати в розмірі 93674,04 грн, три відсотки річних у розмірі 25409,42 грн, пеню в розмірі 288045,27 грн. 
Стягнути з Фермерського господарства «АГРО-ЛЕНД» (код ЄДРПОУ 35402611) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4071,29 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі – 25 000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося – з дати складання повного його тексту.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.
Повний текст рішення виготовлено 05.03.2026 року.

Реквізити учасників справи:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Фермерське господарство «АГРО-ЛЕНД», код ЄДРПОУ 35402611, адреса: 79060, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Красилівка, вул. Центральна, 49.

Суддя     А.В. Косенко