Справа № 496/1440/26
Провадження № 1-кп/496/515/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
Судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
потерпілої – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12025160000001303 від 23.12.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Червоноармійське, Болградського району, Одеської області, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, не працюючий, інвалід 2-ї групи, раніше не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку 27.03.1999 набула права керування транспортними засобами та отримала посвідчення водія серії НОМЕР_1 з категоріями «А1, А, В1, В, СІ, С», 
23.12.2025 р., приблизно о 06:50 год., керуючи власним технічно справним автомобілем «RENAULT CANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 здійснював рух у темний час доби, без опадів та осадків, по асфальтованому, сухому, дорожньому покриттю вулиці Преображенська, в с.Маяки, Одеського району, Одеської області, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху у протилежних напрямках, які розділені відповідною горизонтальною дорожньою розміткою, зі сторони вулиці Шкільна у бік вулиці Гагаріна, с. Маяки, Одеського району, Одеської області, рухався у своїй смузі, зі швидкістю приблизно 52 км/год.
Наближаючись до організованого через проїзну частину вулиці Преображенська, в районі будинку № 24«Д», нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», водій ОСОБА_6 , вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою постійно не стежив, хоча не вперше їздив цим маршрутом і знав, що вказана ділянка проїзної частини потребує від водіїв особливої уваги, про що їх інформували відповідні дорожні знаки і розмітка, однак, під час руху, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом відволікся від контролю за дорожньою обставнокою та своїми діями створив небезпеку для життя та здоров?я інших учасників дорожнього руху, чим проявив кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, як наслідку своєї дії, що утворювала реальну загрозу для життя і здоров`я цієї особи, хоча повинен був і міг передбачити ці наслідки, якщо б діяв більш обачливо.
У той самий час, по тротуару парного боку вулиці Преображенська рухалась пішохід ОСОБА_7 , яка, діючи у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), з метою перетину проїзної частини вулиці Преображенська на непарний бік, підійшла до цього переходу і, перед виходом на дорогу, переконалась, що транспортні засоби, які рухались по цій вулиці, знаходяться на достатній відстані від пішохідного переходу і не створять загрози її життю та здоров?ю.
Далі ОСОБА_7 вступила на проїзну частину вулиці Преображенська і по розмітці «зебра» почала її перетинати на протилежний бік, рухаючись у темпі швидкого кроку, оскільки була упевнена, що, по-перше, має перевагу в русі, бо знаходиться на пішохідному переході, а, по-друге, на частково освітленій ділянці проїзної частин, при ясній погоді, за відсутності жвавого руху транспорту, її добре видно іншим учасникам руху, які б могли своєчасно виявити її на пішохідному переході.
Разом з тим, водій ОСОБА_6 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена небезпека.
Як наслідок, через неуважність і грубе нехтування вимогами ПДР, ОСОБА_6 позбавив себе можливості своєчасно зреагувати на небезпечну зміну дорожньої обстановки, оскільки не побачив моменту виходу пішохода на проїзну частину і допустив наїзд, без гальмування, передньою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , яка знаходилась на пішохідному переході і рухалась з лівого боку праворуч, за ходом руху автомобіля «RENAULT CANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під час якого відбулось закидання тіла ОСОБА_6 на капот, передне вітрове скло автомобіля, з наступним відкиданням і падінням її на дорожнє покриття.
В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми: садна лобної ділянки голови справа, садна лобової ділянки голови зліва, синець та садно зовнішньої третини лівої брови, множинні садна спинки та правого крила носу, синець верхньої повіки правого ока, садно виличної ділянки голови справа, садно верхньої губи, забита рана тім?яно-скроневої ділянки голови справа, розтрощення та розшарування м?яких тканин лобової ділянки голови справа, крововиливи піл тверду та м`які мозкові оболонки головного; закритої травми грудей, живота: крововиливи в черевну (250 мл.) та плевральні (по 500 мл.) порожнини, множинні крововиливи в товщі брижі тонкої та товстої кишки, крововилив в навколо аортальну клітковину, розриви та забій легень, розриви селезінки, крововиливи в жирову клітковину обох нирок, перелом хребта в ділянці тіла 8-го грудного хребця, крововиливи під тверду та м?які мозкові оболонки спинного мозку, розрив крижово-клубного зчленування справа, перелом верхньої та нижньої гілок лобкової кістки справа, розрив лобкового симфізу, перелом грудини, переломи 2-8-го правих ребер, переломи 2-10-го лівих ребер; травми кінцівок: забита рана задньої поверхні правого ліктьового суглобу, синець та садно задньо-зовнішньої поверхні правого передпліччя у верхній третині, синець та садно тильної поверхні правої кисті, синець та садно задньої поверхні ділянки лівого ліктьового суглобу, синець передньої поверхні правого стегна в середній частині, синець зовнішньої поверхні правого стегна, в нижній третині, садно передньої поверхні ділянки правого колінного суглобу, два садна передньої поверхні ділянки лівого колінного суглобу, чотири синці передньої поверхні лівої гомілки, синці внутрішньої поверхні лівого стегна у верхній та нижній третинах, синець на внутрішній поверхні ділянки лівого колінного суглобу, синці передньо-внутрішньої та внутрішньої поверхні лівої гомілки, у верхній , середній та на межі середньої та нижньої третин, синець задньої поверхні ділянки лівого гомілково-ступеневого суглобу, відшарування м?яких тканин зовнішньої поверхні лівої гомілки у верхній третині, багатоуламковий перелом дисфального епіфізу лівої стегнової кістки, перелом лівої малогомілкової кістки у верхній третині, розтрощення підшкірно-жирової клітковини внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, темно-червоний крововилив м?яких тканинах ділянки внутрішньої поверхні правого колінного суглобу, розтрощення та розшарування підшкірно-жирової клітковини по зовнішній поверхні правого стегна, у нижній третині, багатоуламковий перелом правої малогомілкової кістки у верхній третині, багатоуламковий перелом проксимального епіфізу правої великогомілкової кістки, перелом дистального епіфізу правої великогомілкової кістки, які складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс поєднаної травми голови, тулубу, кінцівок, який був небезпечний для життя і за цим критерієм згідно з п. 2.1.1 (а) і п. 2.1.3 (Г,3,Л,0,н) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_7 перебуває у причинному зв?язку з виявленою у неї поєднаною травмою голови, грудей, живота та кінцівок.
У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «RENAULT CANGOO», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 регламентувались вимогами пунктів: 1.5.; 2.3. б); 18.1. Правил дорожнього руху України, належним виконанням яких він мав гарантовану технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.
Отже, водій ОСОБА_6 шляхом належного виконання вимог пунктів:
1.5.; 2.3. б); 18.1. Правил дорожнього руху України, гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП і його фактичні дії знаходяться у причинному зв?язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_7 .
Своїми необережним діями у формі кримінальної протиправної недбалості водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги пунктів: 1.5.; 2.3. 6); 18.1. Правил дорожнього руху України, введених в дію з 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що зобов`язують водія:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,
- у наслідок порушення вказаним норм ОСОБА_4 спричинив смерть потерпілої ОСОБА_7 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив, що кримінальне правопорушення скоєно ним при обставинах встановлених в судовому засіданні. Підтримав подане ним клопотання, в якому просить при постановленні вироку суду, врахувати, що він є інвалідом 2 групи, на утриманні має дружину, інваліда 3 групи, та матір похилого віку, яка потребує догляду та транспортування. 
Суд, вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та дослідженням характеризуючих матеріалів, судових експертиз, витрат на проведення експертизи.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Прокурор, обвинувачений та потерпіла, в судовому засіданні не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вина обвинуваченого, крім особистого визнання ним вини, також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд вважав за необхідне дослідити на підтвердження правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 :
1.висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.12.2025 року№ 85, відповідно якого у ОСОБА_4 не виявлено ознак такого сп`яніння; 
2. висновком експерта № 137-34-26 автомеханічної експертизи від 11.02.2026 року;
3.висновком експерта № 337-34-26 транспортно-трасологічної експертизи від 11.02.2026 року;
4. висновком експерта № 341-34-26 по результатам досліджень, виконаних в рамках експертних спеціальностей:10.9 «Дослідження комп?ютерної техніки та програмних продуктів». 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди» від 16.02.2026 року;
5. висновком експерта № 20251216090000336 трупа ОСОБА_7 від 24.12.2025 року по 31.01.2026 року;
6. висновком експертного судово-імунологічного дослідження № 31/розтин № 20251216090000336;
7. висновком експертного судово-медичного-гістологічного дослідження № 84/20251216090000336;
8. висновком експертного судово-токсикологічного дослідження № 60/20251216090000336 від 21.01.2026 року.
Суд вважає ОСОБА_4 винним у скоєнні вказаного кримінального правопорушення і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Прокурор в обвинувальній промові просив до обвинуваченого не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Приймаючи до уваги особисті дані обвинуваченого, просить суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 років без позбавленням права керувати транспортними засобами строком, відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, строком на 2 роки, згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов?язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації; повідомляти орган пробації про зміну місця проживання. Стягнути судові витрати.
Потерпіла ОСОБА_5 підтримала прокурора, зазначила, що згодна, що позбавляти волі ОСОБА_4 та права керування транспортними засобами не потрібно. Вказала, що ОСОБА_4 здійснив їй фінансову допомогу після трагічних подій, поводив себе як людина, яка дійсно розкаюється у тому, що скоїв, виявив справжню людяність у цієї ситуації.
Обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину, розкаявся, підтримав своє клопотання.
Обставиною, що пом`якшує покарання згідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Також суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання, інвалідність 2 групи ОСОБА_4 , інвалідність 3 групи його дружини, та перебування на піклуванні матері похилого віку.
Обставин, які в порядку ст. 67 КК України обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлено.
При призначенні покарання суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що воно відносить до тяжких правопорушень, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обтяжуючих обставин. Обвинувачений раніше не судимий, визнав протиправність свого вчинку та здійснив для себе висновки, щиро розкаявся, здійснив відшкодування потерпілій, на обліку нарколога та психіатра не перебуває.
Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Розглядаючи питання щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує характер допущених ОСОБА_4 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, усвідомлення допущеної помилки, а також те, що згідно з наданих документів ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи, тому наявність можливості в будь-який час керувати транспортним засобом, дозволить в тому числі, відвідувати медичні заклади, за потреби, та вважає за необхідне, з урахуванням думки прокурора та потерпілої не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому можливо та слід призначити у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про відсутність підстав обрання відносно нього запобіжного заходу.
Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню в дохід держави. 
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 369, 349, 370, 371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, ст. ст. 65, 66, 67, 75, 76, ч. 2 ст. 286 КК України,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами..
На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню у розмірі 16 115,04 гривень.
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 24.12.2025 справа № 94745906/25 – скасувати.
Речові докази по справі: автомобіль марки «Renault Cangoo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , належить ОСОБА_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 – повернути власнику.
Речові докази: Міcro Card об`ємом 32 GB, на якому відображено момент дорожньо-транспортної пригоди, зберігати в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1