ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"29" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/108/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,
за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:
від позивача: не з`явився,
від відповідача-1: не з`явився,
від відповідача-2: не з`явився,
від відповідача-3: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/108/26
за позовом: Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вул. Алмазова Генерала, № 4А, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 14305909)
до відповідачів: 1) Фермерського господарства «Благовіщенське» (вул. Космонавтів, № 33, смт. Новотроїцьке, Генічеський р-н, Херсонська обл., 75300, код ЄДРПОУ 37016613),
2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),
3) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
про стягнення 3 612 908,00 грн,
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
15.01.2026 Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовної заявою до Фермерського господарства «Благовіщенське», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 3612908,00 грн, з яких: 2500000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 1112908,00 грн - заборгованість за відсотками.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-1 умов кредитного договору № 012/89811/0880021 від 22.10.2020, виконання основного зобов`язання за яким забезпечено укладеними з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідними договорами поруки № 143949/89811/328351 та № 143950/89811/328351 від 22.10.2020.
Так, позивач зазначає, що отримавши письмову заяву позичальника про надання кредиту (траншів), 03.11.2020 банк виконав зобов`язання, передбачені кредитним договором, і надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 7200000,00 грн. Однак, позичальником не виконуються свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не сплачуються у передбачений умовами договору строк щомісячно проценти за користування кредитом та не здійснюється погашення заборгованості за кредитом згідно з графіком.
В подальшому, 07.07.2025 позичальнику на електронні адреси було направлено вимогу за № 188/2/537 про дострокове повне погашення заборгованості за кредитним договором № 012/89811/0880021 від 22.10.2020, проте вимога була залишена без задоволення.
Відтак, за ствердженням позивача, незважаючи на те, що строк для виконання зобов`язань за кредитним договором настав, позичальник ухиляється від їх виконання, чим порушуються законні права та інтереси АТ «Райффайзен Банк».
В свою чергу, як додає позивач, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 22.10.2020 були укладені вищевказані договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. 
При цьому, позивач зауважує, що вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі, а кредитор має право направляти вимоги поручителю будь-яку кількість разів до повного виконання забезпечених зобов`язань.
Позивач наголошує, що, 06.08.2025 позивачем на електронну адресу поручителів були направлені відповідні вимоги про погашення заборгованості, згідно з якими позивач вимагав погасити заборгованість за кредитним договором. Вказані вимоги також були залишені без задоволення.
Відповідачі відзив на позов не надали, своїм правом на захист не скористались.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2026 позовна заява вх.№ 114/26 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.
19.01.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вх. № 114/26 від 15.01.2026) залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня вручення ухвали суду.
27.01.2026 від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» надійшла заява про усунення недоліків позову (вх.№ 3058/26), із змісту якої вбачається усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 19.01.2026 та додані відповідні документи.
02.02.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 114/26 від 15.01.2026) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/108/26. Постановлено справу № 916/108/26 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "19" лютого 2026 року об 11:40 год.
04.02.2026 до суду від представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» надійшла заява (вх. № вх.№ 4209/26), згідно якої заявник просив надати йому можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 19.02.2026, та всіх подальших судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Вказана заява була судом задоволена відповідною ухвалою суду від 11.02.2026.
19.02.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області відкладено підготовче засідання у справі № 916/108/26 на "10" березня 2026 року о 14:20 год.
10.03.2026 у підготовчому засіданні по справі № 916/108/26, з метою надання можливості відповідачам реалізувати своє право на захист, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "21" квітня 2026 року о 12:00 год., про що відповідачі були повідомлені відповідною ухвалою суду від 11.03.2026, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.
Підготовче засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі № 916/108/26 на 21.04.2026 о 12:00 год., не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Цісельського О.В. у період з 07.04.2026 по 23.04.2026 включно.
24.04.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області підготовче засідання у справі № 916/108/26 призначено на "19" травня 2026 року об 11:40 год.
Підготовче засідання, призначене ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.04.2026 у справі № 916/108/26 на 19.05.2026 об 11:40 год., не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги, що унеможливило проведення судових засідань.
20.05.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області підготовче засідання у справі № 916/108/26 призначено на "02" червня 2026 року о 10:40 год.
02.06.2026 у підготовчому засіданні по справі № 916/108/26, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/108/26 до судового розгляду по суті на "18" червня 2026 р. о 12:20 год. Відповідачі про дату, місце та час судового розгляду справи № 916/108/26 по суті були повідомлені ухвалою суду від 02.06.2026, постановленою у відповідності до приписів ст. 120 ГПК України.
Під час розгляду справи по суті представник позивача виступив із вступною промовою, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи. Позивач у своїй вступній промові заявлені позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у позовній заяві, та наданими суду доказами.
Відповідачі - Фермерське господарство «Благовіщенське», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно, проте своїх представників в судові засідання жодного разу не направили, поважність підстав неявки належними та допустимими доказами суду не обґрунтували, своїми процесуальними правами на подання відзиву не скористалися, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами. При цьому суд зауважує, що відповідачі не повідомляли суду про наявність обставин, що перешкоджають їм прийняти участь у розгляді справи в умовах воєнного стану, запровадженого на території України або з інших підстав.
Стосовно повідомлення відповідачів про розгляд справи, суд відзначає наступне.
Суд встановив, що місцезнаходженням Фермерського господарства «Благовіщенське» є: вул. Космонавтів, № 33, смт. Новотроїцьке, Генічеський р-н, Херсонська обл., 75300, а зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 .
Селище Новотроїцьке знаходиться в межах Генічеського району Херсонської області, який згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, з 24.02.2022 перебуває в тимчасовій окупації.
Відтак, судові повідомлення не були доставлені на адреси ФГ «Благовіщенське» та ОСОБА_2 у зв`язку із призупиненням АТ «Укрпошта» приймання та пересилання поштових відправлень до тимчасово окупованих територій України та районів ведення бойових дій, на території яких не працюють відділення поштового зв`язку у зв`язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Відомостей про наявність у відповідача-1 іншої адреси матеріали справи не містять.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Наразі відповідними Указами Президента України строк, на який на території України введено режим воєнного стану, продовжено.
При цьому, пунктом 21 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Питання провадження господарської діяльності на тимчасово окупованих територіях врегульовано Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Відповідно до частини першої статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.
Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 122 ГПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до відомостей, наявних у КП «ДСС», відповідач-1 - ФГ «Благовіщенське» є користувачем ЄСІТС, зареєстрований в «Електронному суді» та має власний «кабінет» в «Електронному суді».
Особи, які зареєстровані в ЄСІТС, мають змогу знайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді, оскільки всі внесені до автоматизованої системи діловодства судів документи та повідомлення по справі надсилаються до Електронних кабінетів користувачів в автоматичному порядку.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Ухвали суду були надіслані ФГ «Благовіщенське» до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» та відповідно доставлені йому, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку документу до електронного кабінету.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, вважається днем вручення відповідачу-1 відповідних ухвал суду.
Відповідачу-2 - ОСОБА_1 ухвали суду у справі були надіслані в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його адресу реєстрації відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру, проте надіслані відповідачу-2 рекомендованим листом з позначкою «Судова повістка» ухвали у справі були повернуті поштовою установою на адресу суду з відбитком календарного штемпелю на конверті та відміткою «адресат відсутній», про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення.
Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.
Суд зауважує, що, виходячи зі змісту диспозитивних положень пунктів 1- 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення може бути не лише день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (тобто день фактичного отримання рішення), а й день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 903/237/23).
Для забезпечення реалізації процесуальних прав відповідачів бути обізнаними про розгляд справи 04.02.2026, 23.02.2026, 13.03.2026, 27.04.2026, 25.05.2026 та04.06.2026 на офіційній сторінці Господарського суду Одеської області веб-порталу «Судова влада України» (розділ «Оголошення про виклик») розміщені відповідні оголошення, які долучено судом до матеріалів справи.
Також, судом при відкритті провадження у справі, при дослідженні позовних матеріалів встановлено наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 електронної пошти, у зв`язку з чим було вжито додаткові заходи з метою повідомлення вказаних відповідачів про розгляд даної справи та скеровано на їх електронні адреси, відомості про які містяться в матеріалах справи, судові повідомлення в електронному вигляді, що підтверджується оформленими довідками про доставку електронних листів до відповідних електронних скриньок відповідачів.
Враховуючи відсутність у відповідному реєстрі відомостей щодо електронної пошти чи інших засобів зв`язку з відповідачами, не повідомлення суду інших засобів зв`язку з відповідачами, суд прийшов до висновку, що вказані дії свідчать про відмову від отримання відповідачами судових повісток (ухвал суду).
Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.
Також, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Ухвали Господарського суду Одеської області по справі № 916/108/26 було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.
Таким чином, суд зазначає, що відповідачі також не були позбавлені права та можливості за власною ініціативою скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу положень наведеної статті 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», та за відомим номером даної справи № 916/108/26 ознайомитися зі змістом ухвал Господарського суду Одеської області та визначеними у них датами, часом та місцем розгляду даної справи з метою забезпечення представництва своїх інтересів в судових засіданнях.
Суд зауважує, що попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа легко знайде інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема «Електронний кабінет» ЄСІТС. Все безкоштовно і доступно.
Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі та з мінімальними витратами. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.
Отже, суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення відповідачів про час і місце розгляду справи.
За наведених обставин суд доходить висновку, що судом було вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення відповідачів про відкриття провадження у справі, а також про всі призначені по справі судові засідання, вчинення відповідних процесуальних дій та надано можливість взяти участь у судових засіданнях і викласти свої, зокрема, заперечення проти задоволення позовних вимог, натомість останні не вживали заходів щодо реалізації наданого їм права навести свої доводи та міркування, заперечення проти заяв, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, шляхом участі в судових засіданнях, подання відзиву на позовну заяву та надання доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Таким чином, суд вважає, що учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності за наявними у ній матеріалами.
З огляду на те, що розгляд даної справи відкладався у зв`язку з нез`явленням відповідачів у судові засідання, неподанням відповідачами відзиву на позовну заяву, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представників учасників справи у відповідності до вимог частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Судом враховано, що в умовах воєнного часу, суди України, продовжують працювати на територіях, де це є можливим, на підставі чого, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України «Про правовий режим воєнного стану», приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по даній справі, суд вважав за доцільне розглядати дану справу в межах розумного строку, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав.
З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.
В судовому засіданні, 18.06.2026 господарським судом був завершений розгляд справи по суті, відповідно до ч.1 ст.219 ГПК України оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення 29.06.2026 об 11:00 год.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
29.06.2026 судом було ухвалено та підписано скорочене рішення у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи. 
22.10.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (надалі - банк/кредитор, позивач) та Фермерським господарством «Благовіщенське» (надалі - позичальник, ФГ «Благовіщенське», відповідач-1) укладено кредитний договір № 012/89811/0880021 (надалі - кредитний договір), п. 1.1. якого передбачено, що відповідно до умов договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (надалі - кредит) у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 7 200 000,00 грн (надалі - ліміт), а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені договором.
Пунктом 1.2. кредитного договору встановлено, що кінцевий термін надання кредиту - 22.11.2020 - становить останній день, коли позичальник може звернутися до кредитора з метою отримання кредиту.
Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, кінцевий термін погашення кредиту - 22.10.2025, або інша дата, визначена відповідно до пункту 5.4 або статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, до закінчення якого позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором в повному обсязі).
Згідно із п. 1.4. кредитного договору, кредит надається позичальнику на придбання сільськогосподарського обладнання: дощувальна установка OTECH, модель ST168-424м, 2020 року випуску, дощувальна установка OTECH, модель ST168-424м, 2020 року випуску, дощувальна установка OTECH, модель ST193-448м, 2020 року випуску, дощувальна установка OTECH, модель ST193-498м, 2020 року випуску, згідно договору купівлі-продажу №23486ИТ від 28.07.2020, укладені між позичальником та ТОВ «Агротек» (далі - постачальник).
Заборгованість за кредитом обліковується на позичковому рахунку № НОМЕР_3 в Одеській ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», який може змінюватися кредитором самостійно (п. 1.5. кредитного договору).
Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що протягом строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3. договору включно, позичальник зобов`язаний щомісяця сплачувати кредитору проценти, сума яких розраховується на основі змінюваної процентної ставки, розмір якої визначається для кожного процентного періоду відповідно до умов та в порядку, встановлених пунктами 2.2.-2.5. договору на рахунок нарахованих доходів кредитора № НОМЕР_4 в Одеській ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль».
В п. 2.2 договору закріплено, що перший процентний період розпочинається 22.10.2020 та закінчується 31.12.2020. Кожен наступний процентний період відповідає кожному наступному календарному кварталу.
Приписами п.2.3 договору передбачено, що розмір процентної ставки, що підлягає сплаті позичальником в кожному процентному періоді (базова процентна ставка), визначається наступним чином: протягом участі позичальника в Програмі розрахунок розміру базової процентної ставки здійснюється за формулою: Індекс UIRD + 5,0%; з дати позбавлення позичальника права участі в Програмі (пункт 5.10 договору) розрахунок розміру базової процентної ставки здійснюється за формулою: Індекс UIRD + 5,0%.
Для розрахунку розміру базової процентної ставки приймається значення Індексу UIRD станом на останній робочий день календарного місяця, що передує місяцю початку процентного періоду, для якого визначається розмір процентної ставки. Якщо для визначеної таким чином календарної дати Індекс UIRD не буде визначено з будь-яких причин, для розрахунку розміру базової процентної ставки приймається значення Індексу UIRD за найближчий попередній робочий день.
В будь-якому процентному періоді базова процентна ставка не може перевищувати максимальний розмір базової процентної ставки, який становить 30% річних. Якщо розрахований відповідно до пунктів 2.3.1.-2.3.3. договору розмір базової процентної ставки на будь-який процентний період буде перевищувати значення максимального розміру базової процентної ставки, базова процентна ставка на такий процентний період застосовується в розмірі максимального розміру базової процентної ставки.
Пунктом 2.4 договору погоджено, що розмір базової процентної ставки в першому процентному періоді становить 13,14% річних (розрахований відповідно до п. 2.3.1 договору із застосуванням Індексу UIRD, який станом на 30.09.2020 дорівнює 8,14% річних).
Положеннями п. 2.6 договору погоджено, що визначений та повідомлений кредитором відповідно до пунктів 2.3, 2.5 договору розмір базової процентної ставки на відповідний процентний період застосовується сторонами без укладення договорів про внесення змін (додаткової угоди) до договору. У разі незгоди позичальника із збільшенням базової процентної ставки згідно пункту 2.3 договору, позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення базової процентної ставки. З дня погашення заборгованості за договором у повному обсязі зобов`язання сторін за договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення базової процентної ставки, застосовується попередній розмір базової процентної ставки.
У випадку неповернення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти, що розраховуються на основі процентної ставки в розмірі, встановленому на останній процентний період (до кінцевого терміну погашення кредиту) та нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом (в т.ч. простроченої) з дня, наступного за кінцевим терміном погашення кредиту до дня фактичного погашення кредиту (п. 2.7. договору).
Пунктом 2.8. договору визначено, що нарахування процентів за кредитом здійснюється виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості за кредитом/простроченої заборгованості за договором протягом всього строку користування кредитом/наявності простроченої заборгованості. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день погашення кредиту/простроченої заборгованості в повному обсязі.
В п. 2.9. договору сторони передбачили, що розмір процентної ставки, за якою позичальник сплачує кредитору проценти за фактичне користування кредитом до настання кінцевого терміну погашення кредиту збільшується на 200 базисних пунктів при кожному невиконанні або неналежному виконанні позичальником будь-якої з умов, передбачених пунктом 3.4. та/або пунктом 4.2, та/або пунктом 6.1, та/або пунктом 6.4, та/або підпунктом 7.1.1, та/або невиконання вимоги Кредитора відповідно до підпункту 8.1.4 договору. Зазначене збільшення процентної ставки по кредиту застосовується починаючи з першого банківського дня календарного місяця, наступного за місяцем, в якому кредитору стало відомо про настання обставин, визначених першим абзацом цього пункту договору (дата змін). Підвищення процентної ставки відповідно до цього пункту договору не є зміною умов договору в односторонньому порядку та така зміна процентної ставки не потребує укладення додаткової угоди до договору.
На розсуд кредитора збільшення процентної ставки за кредитом згідно з умовами цього пункту договору може не застосовуватись. Збільшення розміру процентної ставки згідно цього пункту договору не може бути більше ніж на 500 базисних пунктів. В розрахунку суми компенсації процентів не враховується розмір підвищення базової процентної ставки за кредитом, зазначеної в цьому пункті договору, яка підлягає сплаті позичальником самостійно.
За умовами п. 3.2. кредитного договору, на умовах договору, після виконання позичальником обов`язкових умов, зазначених в п. 3.1. договору, на підставі письмової заяви позичальника про надання кредиту, кредитор зобов`язується в межах ліміту надати кредит шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, а саме: НОМЕР_5 , відкритий у АТ «Банк Альянс».
Згідно з п.4.1.2 кредитного договору виконання зобов`язань позичальника, що виникають (у т.ч. виникнуть у майбутньому) за договором, крім гарантії, також забезпечується порукою відповідно до договору поруки, який повинен бути укладений після укладення договору, але до дня надання кредиту за договором, між кредитором і поручителем (-ями) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. договору позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості в порядку, визначеному договором. Позичальник зобов`язаний здійснювати щомісячне погашення заборгованості за кредитом не пізніше останнього дня відповідного календарного місяця у розмірах, які визначаються Графіком (додаток 1 до договору).
Умовами п. 5.3. договору закріплено, що проценти позичальник сплачує кожного місяця не пізніше останнього банківського дня відповідного календарного місяця, та остаточно при погашенні кредиту за наступні періоди:
- в першому календарному місяці користування кредитом - за період з дня видачі кредиту по день, що передує передостанньому банківському дню місяця;
- в наступних календарних місяцях - за період з передостаннього банківського дня попереднього календарного місяця (включно) по банківський день, що передує передостанньому банківському дню поточного місяця;
- в останній календарний місяць користування кредитом - за період з передостаннього банківського дня попереднього календарного місяця (включно) по день, що передує даті повного погашення кредиту;
- у разі нездійснення погашення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту - за період з дати кінцевого терміну погашення кредиту (включно) по календарний день, що передує дню фактичного погашення заборгованості за договором в повному обсязі.
Відповідно до п.5.14. кредитного договору, підписанням договору позичальник надає право кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника, зокрема, з поточного рахунку, з рахунків, що будуть відкриті позичальнику у кредитора протягом строку дії договору та реквізити яких кредитор визначить самостійно:
В розмірі сум, належних до сплати позичальником за договором та/або договорами забезпечення, в т.ч. з метою погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, комісій, пені, штрафу, відшкодування витрат та інших платежів, передбачених договором/договорами забезпечення. Таке договірне списання може здійснюватися кредитором протягом строку дії' договору будь-яку кількість разів, починаючи з дати настання строку виконання відповідного грошового зобов`язання (включно) до повного погашення заборгованості. У разі відсутності або недостатності на рахунках позичальника грошових коштів у валюті, необхідній для погашення заборгованості, позичальник надає кредитору право договірного списання грошових коштів в інших валютах з будь-яких рахунків позичальника, відкритих у кредитора, на розсуд кредитора. Договірне списання здійснюється кредитором в розмірі, еквівалентному сумі грошових зобов`язань позичальника за договором та/або договорами забезпечення з врахуванням витрат та комісій, пов`язаних з продажем іноземної валюти (п/п 5.14.1.).
Згідно з п. 5.17. договору вимоги кредитора щодо погашення заборгованості підлягають задоволенню в залежності від терміну виникнення заборгованості за договором у такій черговості: сплата пені, штрафу за договором; - сплата прострочених нарахованих процентів; - погашення простроченої заборгованості за кредитом; - сплата нарахованих процентів; - погашення поточної заборгованості за кредитом; - сплата інших платежів, передбачених договором та/або договорами забезпечення.
При цьому кредитор на власний розсуд має право направити грошові кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості, зокрема, на погашення простроченої заборгованості за договором, у разі її наявності. Позичальник надає кредитору право самостійно приймати рішення щодо встановлення іншої черговості погашення заборгованості. За запитом позичальника кредитор інформує позичальника про застосовану черговість погашення заборгованості.
Положеннями п. 5.19. договору визначено, що на підставах та з наслідками, визначеними статтею 528 Цивільного кодексу України, зобов`язання позичальника за договором щодо погашення заборгованості не є нерозривно пов`язаними з особою позичальника та можуть бути виконані як самим позичальником, його правонаступниками, так і будь-якою третьою особою. Таке виконання повинно здійснюватись в порядку, строки та на умовах, визначених договором або за окремою домовленістю кредитора та третьої особи. З моменту прийняття кредитором від третьої особи виконання грошового зобов`язання за договором згідно з умовами цього пункту договору, відповідне грошове зобов`язання позичальника вважається виконаним за його згодою, належним чином.
Пунктом 8.1. договору передбачено, що у разі настання обставини дефолту (невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором та/або договором забезпечення, а також інші обставини, які, на думку кредитора, свідчать про те, що зобов`язання позичальника за договором не будуть виконані), кредитор має безумовне право на власний розсуд, без необхідності укладення будь-яких додаткових угод/договорів про зміни вжити один або декілька таких заходів, зокрема, вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості (п/п. 8.1.3. договору).
Згідно з п. 8.2. договору кредитор має право скористатись правами, зазначеними в пункті 8.1 договору, та пред`явити позичальнику відповідні вимоги при настанні будь-якої з обставин дефолту, зокрема, у випадку порушення позичальником строків виконання або невиконання будь-яких грошових зобов`язань за договором (п/п.8.2.1. договору).
Відповідно до п. 8.3. договору якщо кредитор вирішив скористатися правами, визначеними у підпунктах 8.1.1 - 8.1.3 пункту 8.1 договору, він повідомляє про це позичальника, шляхом направлення письмового повідомлення. У цьому разі зобов`язання кредитора, щодо надання кредиту, є припиненими, з дати направлення кредитором відповідного повідомлення або з іншої дати, визначеної кредитором самостійно.
Позичальник зобов`язаний виконати вимогу, зазначену в письмовому повідомленні кредитора, і здійснити погашення заборгованості негайно, але не пізніше тридцятого календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення (якщо у відповідному повідомленні не зазначений менший строк). У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги, кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред`явити вимогу позичальнику/поручителям та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за договором, які не суперечать законодавству України.
Пунктом 12.1. встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань за договором. При підписанні документів щодо виконання, зміни, припинення договору сторони визнають обов`язковим скріплення підписів уповноважених осіб печаткою відповідної сторони, від імені яких діють такі особи.
Згідно з п. 12.3. договору повідомлення та інша кореспонденція між сторонами за договором здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів на всі адреси, зазначені в договорі, та/або вручення відповідних документів під особистий підпис уповноваженого представника іншої сторони/позичальника, або іншим способом, який дозволяє достовірно довести дату та зміст відправленого або врученого повідомлення. Кредитор має право направляти повідомлення засобами систем дистанційного обслуговування поточного рахунку, відповідно до умов укладеного сторонами договору щодо їх функціонування, або на електронну адресу позичальника (поручителя, заставодавця, іпотекодавця) або з використанням іншої системи електронної комунікації, погодженої сторонами відповідних договорів.
Сторони зобов`язані своєчасно письмово інформувати одна одну про будь-які зміни, що сталися в їх поштових та інших реквізитах. У випадку порушення цієї вимоги відповідна кореспонденція вважається направленою та отриманою належним чином, якщо її було направлено за адресою сторони, зазначеною у договорі або останньому письмовому повідомленні відповідної сторони.
Відповідно до п. 12.7. договору всі додатки до договору, а також додаткові угоди до нього, є невід`ємними частинами договору.
В матеріалах справи наявний додаток № 1 до кредитного договору, яким сторони встановили, що погашення заборгованості за кредитом за вказаним кредитним договором здійснюється згідно з наведеним графіком, в якому визначені дати погашення суми кредиту та відповідні суми, зокрема позичальник мав сплатити по 450000,00 грн 22.03.2021, 22.08.2021, 22.09.2021, 22.03.2022, 22.08.2022, 22.09.2022, 22.03.2023, 22.08.2023, 22.09.2023, 22.03.2024, 22.08.2024, 22.09.2024, 22.03.2025, 22.08.2025, 22.09.2025, а 22.10.2025 мав бути здійснений останній платіж в сумі 450000,00 грн.
При цьому, відповідно до п. 2 додатку № 1 сторони встановили, що нарахування та сплата процентів здійснюється відповідно до статей 2, 5 договору.
Даний кредитний договір разом із додатком № 1 підписаний представниками сторін та скріплений відтиском їх печаток.
Відповідно до додаткової угоди № 012/89811/0880021/2 від 02.03.2021, на зміну умов договору з 03.03.2021 сторони домовились викласти п. 2.3 договору в наступній редакції: розмір процентної ставки, що підлягає сплаті позичальником в кожному процентному періоді (базова процентна ставка), визначається наступним чином: протягом участі позичальника в Програмі розрахунок розміру базової процентної ставки здійснюється за формулою: Індекс UIRD + 7,0%; з дати позбавлення Позичальника права участі в Програмі (пункт 5.10 договору) розрахунок розміру базової процентної ставки здійснюється за формулою: Індекс UIRD + 7,0%.
Для розрахунку розміру базової процентної ставки приймається значення Індексу UIRD станом на останній робочий день календарного місяця, що передує місяцю початку процентного періоду, для якого визначається розмір процентної ставки. Якщо для визначеної таким чином календарної дати Індекс UIRD не буде визначено з будь-яких причин, для розрахунку розміру базової процентної ставки приймається значення Індексу UIRD за найближчий попередній робочий день. В будь-якому процентному періоді базова процентна ставка не може перевищувати максимальний розмір базової процентної ставки, який становить 30% річних. Якщо розрахований відповідно до пунктів 2.3.1.-2.3.3. договору розмір базової процентної ставки на будь-який процентний період буде перевищувати значення максимального розміру базової процентної ставки, базова процентна ставка на такий процентний період застосовується в розмірі максимального розміру базової процентної ставки.
Окрім того, у вказаній додатковій сторони виклали п. 12.3 в новій редакції, а саме визначили, що повідомлення та інша кореспонденція між сторонами за договором здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів на всі адреси, зазначені в договорі, та/або вручення відповідних документів під особистий підпис уповноваженого представника іншої сторони, або іншим способом, який дозволяє достовірно довести дату та зміст відправленого або врученого повідомлення.
Крім зазначеного, кредитор має право направляти договір, повідомлення, інформацію та інші документи в електронній формі засобами систем дистанційного обслуговування рахунків, що використовується відповідно до умов укладеного сторонами договору, або з використанням інших погоджених сторонами систем електронної комунікації, або на електронну адресу позичальника: 0963877140n@gmail.com. Сторони зобов`язані своєчасно письмово інформувати одна одну про будь-які зміни, що сталися в їх поштових та інших реквізитах. У випадку порушення цієї вимоги відповідна кореспонденція вважається направленою та отриманою належним чином, якщо її було направлено за адресою/електронною адресою сторони, зазначеною у договорі або останньому письмовому повідомленні відповідної сторони.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (надалі - відповідач-2/поручитель-1) 22.10.2020 укладено договір поруки № 143949/89811/328351 (надалі - договір поруки-1).
У розділі «Визначення термінів» сторонами погоджено, що позичальником (боржником) є Фермерське господарство «Благовіщенське», а основний договір - кредитний договір № 012/89811/0880021 від 22.10.2020, який укладений між позичальником та кредитором, із змінами і доповненнями до нього, що внесені та будуть внесені у майбутньому.
Пунктом 1.1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. Порукою за цим договором забезпечується виконання забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.
Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання забезпечених зобов`язань у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені основним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань.
За умовами п. 1.3 договору поруки без додаткового отримання попередньої згоди поручителя (у тому числі без додаткового повідомлення поручителя та без укладання додаткових угод до договору), підписанням цього договору поручитель надає свою згоду на поширення поруки на будь-які зміни до основного договору, внаслідок яких може бути збільшено розмір його відповідальності перед кредитором, в тому числі внаслідок:
- збільшення розміру будь-якого з забезпечених зобов`язань (наприклад, збільшення розміру кредиту, в т.ч. на суму нарахованих та несплачених процентів (капіталізація процентів), збільшення розміру процентів) або продовження строку виконання будь-якого з забезпечених зобов`язань;
- доповнення основного договору новими зобов`язаннями позичальника щодо сплати будь-яких платежів на користь кредитора;
- зміни будь-яким чином методу (способу) нарахування процентів за кредитними операціями;
- доповнення основного договору будь-якими зобов`язаннями позичальника, невиконання яких може призвести до направлення вимоги про дострокове погашення забезпечених зобов`язань.
Положеннями п. 1.4 договору поруки погоджено, що поручитель погоджується та зобов`язується солідарно відповідати за виконання забезпечених зобов`язань правонаступниками/спадкоємцями позичальника.
Приписами п. 2.1 договору поруки встановлено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання ним як солідарним боржником забезпечених зобов`язань та сплати заборгованості за забезпеченими зобов`язаннями, а поручитель - зобов`язаний виконати вимоги кредитора щодо виконання забезпечених зобов`язань та сплатити заборгованість за забезпеченими зобов`язаннями.
Згідно з п. 2.2 договору поруки поручитель зобов`язується здійснити виконання забезпечених зобов`язань протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання відповідної вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі (далі - вимога). Єдиною підставою для визначення кредитором у вимозі розміру забезпечених зобов`язань, що підлягають виконанню поручителем, є дані аналітичного обліку та рахунки, що ведуться установою кредитора для визначення грошових зобов`язань позичальника перед кредитором за основним договором. Вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі. Кредитор має право направляти вимоги поручителю будь-яку кількість разів до повного виконання забезпечених зобов`язань.
Пунктом 2.6 договору поруки встановлено, що на підставах та з наслідками, що визначені статтею 528 Цивільного кодексу України, поручитель має право за власною ініціативою здійснювати повне або часткове виконання забезпечених зобов`язань позичальника, у тому числі до настання або до закінчення строків їх виконання за основним договором. Кредитор приймає таке виконання при дотриманні кожної з наступних умов: позичальник або поручитель виконали умови основного договору щодо порядку здійснення дострокового виконання забезпечених зобов`язань (зокрема, направлення попереднього повідомлення та/або сплата комісій за дострокове погашення); кредитор отримав письмову згоду позичальника на дострокове виконання поручителем забезпечених зобов`язань із зазначенням їх виду та розміру.
Згідно з п. 3.1 договору поруки поручитель засвідчує і гарантує, що:
- поручитель має необхідний обсяг дієздатності та правоздатності для укладення та виконання цього договору, умови цього договору не суперечать жодним положенням договорів, укладених поручителем з іншими особами, або положенням інших правочинів, дія яких поширюється на поручителя (підп. 3.1.1);
- поручитель належним чином і в повному обсязі ознайомлений з положеннями основного договору та договорів, що забезпечують його виконання, цілком розуміє їх зміст і будь-яке посилання в тексті цього договору на основний договір чи окремі його положення є достатньою підставою вважати, що ці положення застосовуються рівною мірою до виконання прав і обов`язків сторін за цим договором (підп. 3.1.2);
- поручитель володіє всією необхідною інформацією про позичальника, його правовий статус та фінансовий стан, у т.ч. щодо його спроможності здійснювати виконання забезпечених зобов`язань, а також має всі можливості для самостійного, без участі кредитора, отримання інформації щодо стану виконання позивальником забезпечених зобов`язань (підп. 3.1.3).
В п. 6.1 договору поруки закріплено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печаткою кредитора. Цей договір укладено у двох оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін.
Положеннями п.6.2 договору поруки сторони погодили, що строк поруки, що встановлена договором, за кожним забезпеченим зобов`язанням становить 5 (п`ять) років від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідного забезпеченого зобов`язання. Порука для відповідного забезпеченого зобов`язання не припиняється після закінчення цього строку у разі, якщо кредитор у межах цього строку пред`явив вимогу до поручителя. Сторони погодили, що строк поруки для забезпечених зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, обчислюється окремо по кожній його частині починаючи від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідної частини такого забезпеченого зобов`язання.
Згідно з п. 6.3 договору поруки розірвання та зміни до договору оформлюються у вигляді додаткових угод, які підписуються сторонами, якщо інше не передбачено договором. Всі додаткові угоди до договору є невід`ємною частиною цього договору. Встановлена договором порука поширюється на відносини сторін, які виникають та/або продовжують існувати після ухвалення рішення про стягнення заборгованості.
Відповідно до п. 6.4 договору поруки повідомлення та інша кореспонденція між сторонами за цим договором здійснюється у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів та/або вручення відповідних документів під особистий підпис уповноваженого представника іншої сторони, або іншим способом, який дозволяє достовірно довести дату та зміст відправлення. Сторони зобов`язані своєчасно письмово інформувати одна одну про будь-які зміни, що сталися в їх поштових та інших реквізитах. У випадку порушення цієї вимоги відповідна кореспонденція вважається направленою та отриманою належним чином, якщо її було направлено за адресою сторони, зазначеною у цьому договорі або у останньому письмовому повідомленні відповідної сторони. 
Тотожний за змістом договір поруки № 143950/89811/328351 від 22.10.2020 (надалі - договір поруки-2) щодо забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 був укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (надалі - відповідач-3/поручитель-2).
Судом встановлено, що вказані договори поруки підписані між сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.
03.11.2022 ФГ «Благовіщенське» звернулось до позивача із заявкою, якою просило надати кредитні кошти згідно кредитного договору № 012/89811/0880021 від 22.10.2020 в сумі 7200000,00 грн для придбання чотирьох дощувальних установок згідно договору купівлі-продажу № 23486 ИТ від 28.07.2020 та перерахувати кредитні кошти на поточний рахунок НОМЕР_5 , відкритий у АТ «Банк Альянс», ТОВ «Агротек».
На підставі укладеного кредитного договору та на виконання заявки відповідача-1 03.11.2020 позивачем було перераховано на поточний рахунок НОМЕР_5 , відкритий у АТ «Банк Альянс», отримувачем за яким є ТОВ «Агротек», кредитні кошти у розмірі 7200000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку та платіжною інструкцією № 1 від 03.11.2020, в яких зазначено у призначенні платежу «видача кредиту по КД № 012/89811/0880021 від 22.10.2020 та листа клієнта № 1 від 03.11.2020 (для придбання 4х дощувальних установок OTECH, 2020 р.в., зг. договору купівлі-продажу № 23486ИТ від 28.07.2020)».
22.02.2024 позивач засобами електронного зв`язку звернувся до відповідача-1 з листом № 188/2/214, яким повідомив про наявність заборгованості ФГ «Благовіщенське» за спірним кредитним договором та просив надати інформацію про наміри, терміни, варіанти, шляхи та джерела погашення заборгованості, зокрема, за кредитним договором № 012/89811/0880021 від 22.10.2020.
07.07.2025 позивачем на електронну адресу відповідача-1 було направлено вимогу № 188/2/537 від 07.07.2025 про дострокове повне погашення заборгованості за кредитним договором № 012/89811/0880021 від 22.10.2020, у якій АТ «Райффайзен Банк» повідомило про своє рішення скористатись своїм правом вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом за кредитним договором, передбаченим п.8.1. договору, та вимагало виконати зобов`язання і погасити заборгованість за кредитом в розмірі 3612908,00 грн, з яких: 2500000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1112908,00 грн - заборгованість за відсотками, протягом 15 календарних днів з дати направлення даної вимоги.
Також, 06.08.2025 позивачем на електронні адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено вимоги № 188/2/596 та № 188/2/599 відповідно про повне погашення заборгованості (виконання зобов`язань) за кредитним договором № 012/89811/0880021 від 22.10.2020, у якій останній, відповідно до п.8.1 кредитного договору та п.2.1 договору поруки, вимагав виконати зобов`язання та погасити заборгованість за кредитом в розмірі 3612908,00 грн, з яких: 2500000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1112908,00 грн - заборгованість за відсотками, протягом 10 календарних днів з дати отримання відповідних вимог.
Докази направлення вимог позивача від 07.07.2025 та від 06.08.2025 на електронні адреси відповідачів, наявні в матеріалах справи.
Згідно із виконаним АТ «Райффайзен Банк» розрахунком заборгованості станом на 02.07.2025 за ФГ «Благовіщенське» обліковується заборгованість, з яких 2500000,00 грн заборгованості за кредитом та 1112908,00 грн заборгованості за відсотками.
Як вбачається з наявних у справі банківських виписок та розрахунку позивача, відповідачем-1 після отримання кредитних коштів у розмірі 7200000,00 грн відповідно до умов договору здійснювались платежі в рахунок погашення боргу, зокрема було сплачено, станом на 06.12.2021, кошти у загальному розмірі 4700000,00 грн. Інших доказів, на підтвердження обставини погашення відповідачем-1 суми отриманого кредиту, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим судом встановлено, що станом на час вирішення спору судом, заборгованість відповідача-1 перед позивачем за кредитом становить 2500000,00 грн. 
Крім цього, судом встановлено, що відповідач-1 допустив прострочення зобов`язання за договором в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами, а борг відповідача-1 в цій частині зобов`язань становить 1112908,00 грн. При цьому розрахунок відсотків позивач здійснив в межах строку кредитування, зміненого кредитором у зв`язку із пред`явленням вимоги про дострокове повне погашення заборгованості, а саме по 02.07.2025 включно. 
Враховуючи невиконання відповідачем-1 своїх договірних зобов`язань, за виконання яких поручилися відповідачі 2 та 3, уклавши з позивачем відповідні договори поруки, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідачів на свою користь 3612908,00 грн, з яких: 2500000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1112908,00 грн - заборгованість за відсотками.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Згідно з частиною 2 статті 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.
Згідно з ч.3 ст.346 ГК України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.
У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.
Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. 
Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з п.7.1.2. ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. 
Згідно з п.30.1. ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі №909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.
Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання кредитного договору № 012/89811/0880021 від 22.10.2020, предметом якого є права та обов`язки сторін щодо надання кредиту, його повернення, сплати процентів за користування кредитом, які мають здійснюватися відповідно до домовленостей сторін цього договору.
Укладений між банком та відповідачем-1 договір, який за своєю суттю відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України (чинного станом на дату укладення договору) та ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Господарський суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі №904/2073/19, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником у визначений у кредитному договорі строк з відповідною платою за його користування.
Тобто, кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди за всіма істотними умовами договору. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами, регулюються самостійно сторонами шляхом укладення договору. На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
Відповідач-1 заперечень щодо викладених у договорі умов не висловлював, питання про зміну умов договору не порушував. Сторони погодили умови договору та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статті 526 ЦК України, статей 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України), а в силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Цивільний кодекс України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.
При цьому, як встановлено судом, задля забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 22.10.2020 укладено договір поруки № 143949/89811/328351, а між банком та ОСОБА_2 22.10.2020 також укладено договір поруки № 143950/89811/328351 відповідно до умов яких поручителі відповідають перед кредитором солідарно у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань.
Так, відповідачі заперечень щодо викладених у договорах умов не висловлювали, питання про зміну умов договорів не порушували. Сторони погодили умови договорів та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства. 
Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означених договорів, суд вважає їх належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України та статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договорами кореспондуючих прав і обов`язків сторін. Докази, що спростовують ці обставини, в матеріалах господарської справи відсутні та суду не надавались.
Отже, предметом спору у даній справі є заборгованість за кредитним договором, а предметом позову - її стягнення.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач, на виконання умов договору, надав відповідачу-1 кредит у розмірі 7200000,00 грн із відповідним призначенням платежу, що відображено у доданих до позову банківських виписках по особовому рахунку ФГ «Благовіщенське», який відповідач-1 зобов`язався повернути у строк до 22.10.2025 включно, шляхом здійснення відповідних платежів.
З урахуванням вимог ст.41 Закону України «Про Національний банк України», Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних операцій. Виходячи із зазначеного, виписки по рахунках є належними доказами підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості.
Таким чином, суд констатує, що банком належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 012/89811/0880021 від 22.10.2020 та надано відповідачу-1 кредитні кошти.
Із змісту статті 530 ЦК України слідує, що однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. При цьому коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним, що є порушенням умов договору.
Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Доказом наявності заборгованості у спорах, що виникають з кредитних відносин, є первинний бухгалтерський документ у формі виписки банку по рахунку відповідача, де відображаються усі операції, які відбуваються з коштами.
Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 порушено взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту у погоджений між сторонам строк згідно наведеного графіку, що мало наслідком виникнення кредитної заборгованості перед банком. Факт наявності заборгованості за кредитом в розмірі 2500000,00 грн, також підтверджено випискою по особовому рахунку ФГ «Благовіщенське та розрахунком заборгованості, станом на 02.07.2025.
Суд також приймає до уваги правову позицію Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, від 04.05.2023 у справі №925/636/22, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
З огляду на це виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом підтвердження користування кредитом та заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором.
Дослідивши пояснення та розрахунок позивача, суд зазначає, що заборгованість за кредитом, отриманим згідно з кредитним договором, це сукупність усіх коштів, які позичальник повинен заплатити банку протягом періоду кредитування, а саме тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та інші нарахування передбачені відповідним договором та чинним законодавством.
Суд встановив, що, згідно п. 1.3. кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту - 22.10.2025
Як встановлено судом, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» скористалося передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом, направивши позичальнику та поручителям вимоги від 07.07.2025 та від 06.08.2025 відповідно про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, у якій вимагав виконати зобов`язання та погасити протягом 15 календарних днів з дати її направлення (вимога до відповідача-1) заборгованість за кредитом за кредитним договором № 012/89811/0880021 від 22.10.2020.
Зважаючи на наведене, з урахуванням також правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.06.2020 у справі №910/4907/13, суд зазначає, що пред`явлення позивачем вимоги до відповідача про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання кредитного зобов`язання.
З урахуванням положень кредитного договору та змісту вимоги, суд доходить висновку про те, що строк погашення заборгованості за тілом кредиту та сплати відсотків є таким, що настав.
Відповідач-1 наявності заборгованості зі сплати кредитних коштів у строк та в сумі визначеній договором не спростовував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що дослідженні в ході судового розгляду, відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив, власного контррозрахунку не надав.
При цьому, у даному разі матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 також не виконано зобов`язань за відповідними договорами поруки № 143949/89811/328351, № 143950/89811/328351 від 22.10.2020, що суперечить приписам статті 546, 553, 554 ЦК України, умовам договорів поруки, а тому відповідач-2 та відповідач-3 визначаються судом такими, що мають нести солідарну відповідальність з ФГ «Благовіщенське» за неналежне виконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань за кредитним договором № 012/89811/0880021 від 22.10.2020.
Жодної з підстав для припинення дії договорів поруки № 143949/89811/328351 та № 143950/89811/328351 від 22.10.2020, визначених ст. 559 ЦК України, судом не встановлено.
При цьому, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителем кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.
Позовні вимоги в даній справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача є можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд впливає, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних відносин.
Захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і поручителя у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього.
Судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище судом доказів у їх сукупності.
Суд також зауважує, що до позовної заяви позивачем подані належні докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування у цій справі, зокрема виникнення між сторонами кредитних правовідносин, видачі кредитних коштів, наявність солідарного обов`язку та повернення кредитних коштів.
Отже, у відповідності до приписів ст.530 ЦК України та умов кредитного договору у ФГ «Благовіщенське» виник обов`язок погасити існуючу заборгованість, проте позичальник цього не зробив. На момент розгляду справи ані позичальник, ані поручителі заборгованість перед кредитором не сплатили. Так само ні відповідач-1, ні відповідачі 2 та 3 не надали свого контррозрахунку суми заборгованості за кредитним договором, заявленої до стягнення.
З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 2500000,00 грн станом на час прийняття процесуального рішення у цій справі не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню та задовольняється судом.
Перевіривши заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості за відсотками, який розрахований позивачем станом на 02.07.2025, отже до спливу строку, встановленого банком для дострокового повернення кредиту, та становить 1112908,00 грн, враховуючи також межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість. Нарахування позивачем процентів за користування кредитом за вказаний період є правомірним та погоджено сторонами кредитного договору. При цьому, суд також враховує, що відповідачами жодних заперечень щодо правильності розрахунку відсотків не заявлено, контррозрахунку не надано.
Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність підстав для стягнення з позичальника заборгованості по відсоткам у сумі 1112908,00 грн, адже розрахунок цієї суми відповідає умовам кредитного договору, в той час як доказів її сплати на користь позивача матеріали справи не містять.
Водночас щодо формулювання прохальної частини позовної заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», а саме про солідарне стягнення з Фермерського господарства «Благовіщенське», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №012/89811/0880021 від 22.10.2021 в загальному розмірі 3612908,00 грн, з яких 2500000,00 грн основної заборгованості та 1112908,00 грн заборгованості за процентами, господарський суд зазначає наступне.
Так, сформульовані у позовній заяві Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» позовні вимоги фактично стосуються спільного солідарного обов`язку поручителів -відповідача-2 та відповідача-3, відповідати перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За своєю юридичною природою порука є договірним зобов`язанням, адже виникає на підставі договору. Порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя.
Відповідно до ч.1 ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є. Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).
Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.
Схожа правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц, а також аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.03.2017 у справі №6-923цс16, у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 905/2475/15, від 24.01.2018 у справі № 907/425/16.
Якщо боржник має декілька поручителів, і укладено окремі договори поруки, то кредитор стягує борг з кожного поручителя окремо, враховуючи правосуб`єктність за відповідним видом судочинства (постанова Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-923цс16).
Як вище встановлено господарським судом, виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено двома окремими договорами поруки, які при цьому не містять умов щодо солідарної відповідальності поручителів один перед одним.
Відтак, прохальна частина позовної заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» встановлює солідарну відповідальність поручителів один перед одним, що суперечить нормам матеріального права.
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» із викладенням резолютивної частини рішення у відповідності до норм чинного законодавства.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідачів перед позивачем заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками, враховуючи, що бездіяльність відповідачів, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договорів, а також те, що в установленому порядку відповідачі обставини, які повідомлені позивачем, в повному обсязі не спростували, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Разом з тим, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на встановлені обставини, всі інші доводи та міркування позивача не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.
Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, відповідно до ч. 3 п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
З врахування викладеного, витрати зі сплати судового збору, з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, покладаються на відповідачів порівну. 
Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.
2. Стягнути солідарно з Фермерського господарства «Благовіщенське» (вул. Космонавтів, № 33, смт. Новотроїцьке, Генічеський р-н, Херсонська обл., 75300, код ЄДРПОУ 37016613) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вул. Алмазова Генерала, № 4А, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 14305909) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 500 000 (два мільйона п`ятсот тисяч) грн 00 коп та заборгованість за процентами в розмірі 1 112 908 (один мільйон сто дванадцять тисяч дев`ятсот вісім) грн 00 коп.
3. Стягнути солідарно з Фермерського господарства «Благовіщенське» (вул. Космонавтів, № 33, смт. Новотроїцьке, Генічеський р-н, Херсонська обл., 75300, код ЄДРПОУ 37016613) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вул. Алмазова Генерала, № 4А, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 14305909) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 500 000 (два мільйона п`ятсот тисяч) грн 00 коп та заборгованість за процентами в розмірі 1 112 908 (один мільйон сто дванадцять тисяч дев`ятсот вісім) грн 00 коп.
4. Стягнути з Фермерського господарства «Благовіщенське» (вул. Космонавтів, № 33, смт. Новотроїцьке, Генічеський р-н, Херсонська обл., 75300, код ЄДРПОУ 37016613) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вул. Алмазова Генерала, № 4А, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 14305909) витрати зі сплати судового збору у розмірі 14 451 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн 64 коп.
5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вул. Алмазова Генерала, № 4А, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 14305909) витрати зі сплати судового збору у розмірі 14 451 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн 63 коп.
6. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вул. Алмазова Генерала, № 4А, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 14305909) витрати зі сплати судового збору у розмірі 14 451 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн 63 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.
Накази видати відповідно до ст.327 ГПК України
Повне рішення складено 03 липня 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський