ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1813/26
02 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільський області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач 2), у якому просить: 
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області 04.02.2026 № 164450005974 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; 
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з дня звернення за її призначенням, а саме з 27.01.2026, зарахувавши до її стажу вислуги років, який дає право на зазначений вид пенсії, період з 01.08.1992 по 26.01.2026, а ГУ ПФУ в Полтавській області зобов`язати її виплачувати з дня призначення.
В обґрунтування позову вказано, що позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII). Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Тернопільський області від 04.02.2026 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку за відсутністю страхового стажу. До страхового та спеціального стажу не враховано період з 01.08.1992 по 26.01.2026 в повному обсязі. При цьому спеціальний стаж станом на 11.10.2017 складає 25 років 2 місяці 10 днів.
З такою відмовою у призначенні пенсії за вислугу років представник позивачки не погоджується та вважає її протиправною з огляду на ухвалення 04.06.2019 Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019, яким з 05.09.2019 відновлено дію положення пункту “е” статті 55 Закону № 1788-ХП в первісній редакції, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно єдиною умовою для набуття позивачкою як працівником охорони здоров`я права на призначення пенсії за вислугу років є наявність у неї станом на 11.10.2017 (дату набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 №2148-VIII (далі - Закон №2148-VIII) не менше 25 років спеціального стажу роботи.
Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Полтавській області проти позову заперечує з посиланням на внесені з 11.10.2017 Законом № 2148-VIII зміни, відповідно до яких право на пенсію за вислугу років мають особи, в яких на день введення в дію Закону № 2148-VIII (11.10.2017) наявний спеціальний стаж роботи не менше 26 років 6 місяців на посадах і в установах, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі – Перелік №909) та дотриманні норми щодо досягнення пенсійного віку та наявного страхового стажу відповідно до статті 55 Закону № 1788-XII.
Відповідач вказує, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років ГУ ПФУ в Тернопільській області встановлено: вік заявниці 51 рік, страховий стаж складає 36 років 03 місяці 03 дні. Стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 25 років 02 місяці 11 днів. До страхового стажу та спеціального стажу зараховано всі періоди трудової діяльності особи згідно наданих документів. В зв`язку з вищезазначеним ГУ ПФУ в Тернопільській області 04.02.2026 прийнято рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. ГУ ПФУ в Полтавській області оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії не приймало, заяву від 27.01.2026 про призначення пенсії по суті не розглядало.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
ГУ ПФУ в Тернопільській області у додаткових поясненнях проти позову також заперечує та зазначає, що позивач 27.01.2026 звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугу до ГУ ПФУ в Полтавській області. За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області, за наслідками розгляду якої 04.02.2026 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Страховий стаж позивача складає 36 років 03 місяці 03 дні. Стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017, становить 25 років 02 місяці 11 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за вислугу років підстав немає. Органами Пенсійного фонду, до страхового стажу позивача та спеціального стажу, зараховано всі періоди трудової діяльності особи, згідно наданих документів.
У задоволенні позову просить відмовити повністю.
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.01.2026 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону № 1788-ХII (а.с.16).
За принципом екстериторіальності заява позивача розглядалася ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішення якого від 04.02.2026 № 164450005974 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право на призначення такого виду пенсії. 
Відповідно до змісту оскаржуваного рішення вік заявниці 51 рік. За наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу обчислено страховий стаж, який становить 36 років 03 місяці 03 дні. Стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 25 років 02 місяці 11 днів, при необхідному за нормами пункту “е” статті 55 Закону № 1788-ХІІ станом на вказану дату не менше 26 років 6 місяців (а.с.9).
Не погоджуючись із вказаними рішенням, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Надаючи оцінку наявності (відсутності) у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV, відповідно до статті 8 якого громадянин України має право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-ІV).
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу положень статті 2 Закону №1788-XII, цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону №1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції до 02.03.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII), що набрав чинності 01.04.2015, статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції.
Так, право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності 01.01.2016, внесені зміни до статті 55 Закону №1788-ХІІ, зокрема у пункті "е" в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років" і доповнено абзацами дванадцятим – двадцять п`ятим.
Таким чином, пункт "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ у зазначеній редакції передбачав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:
50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;
50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;
51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;
51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;
52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;
52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;
53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;
54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;
54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;
55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
У свою чергу, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.
Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Конституційний Суд України вказав, що положення пункту "а" статті 54 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом №911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статтям 1, 3, частині третій статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
З огляду на викладене, зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність з 04.06.2019, тому з 04.06.2019 при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.
Отже, з 04.06.2019 при визначенні права позивачки на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відмовляючи позивачу у призначені пенсії за вислугою років, ГУ ПФУ в Тернопільській області в рішенні від 04.02.2026 № 164450005974 послалось на відсутність станом на 11.10.2017 у ОСОБА_1 необхідного спеціального стажу, передбаченого пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-XII. 
При цьому, за змістом оспорюваного рішення, спеціальний стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 11.10.2017 становить 25 років 02 місяці 11 днів, тобто спеціальний стаж позивачки станом на 11.10.2017 перевищує 25 років, необхідні для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 04.02.2026 № 164450005974 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом “е” статті 55 Закону № 1788-XII, з огляду на що його належить визнати протиправним та скасувати. 
Спірним у цій справі є також питання правомірності незарахування роботи позивачки до спеціального страхового стажу після 11.10.2017. Так, відповідачі вважають, що до пільгового стажу можуть бути зараховані періоди лише станом на 11.10.2017 та фактично заперечують можливість зарахування спеціального страхового стажу після 11.10.2017 для вирішення питання призначення пенсії за вислугу років. З цього приводу суд зазначає наступне.
03.10.2017 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (далі – Закон № 2148-VIII), яким з 11.10.2017 розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно пункту 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:
"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".
За змістом положень пункту 2-1 та пункту 16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.
На час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019, з одного боку, та Законом № 1058-ІV, з іншого, в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутого після 11.10.2017.
Водночас, на думку суду, обмеження визначені пунктом 2-1 розділу XV Закону № 1058-IV щодо врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Так, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).
У Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абз.10 п.п.2.2 п.2 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.
Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абз.6 п.п.4.3 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).
Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абз.6 п.п.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 № 2-р/2017).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 за подібних правовідносин зазначила: «… Оскільки норми названих законів регулюють одне і те коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в цій постанові також не погодилася з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п.56) сформувала правовий висновок, згідно яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».
Відповідно, спеціальний стаж визначається не станом на 11.10.2017, а станом на дату звернення за призначенням пенсії.
Аналогічне правозастосування здійснено у постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 240/24/21.
Зважаючи на вищевикладене, належною для застосування є редакція пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII, яка передбачає наявність спеціального стажу від 25 до 30 років, і період роботи після 11.10.2017 підлягають врахуванню як стаж за вислугу років (спеціальний).
Повертаючись до позовних вимог у цій справі, суд зазначає, що представник позивача просив, зокрема, зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу вислуги років, який дає право на зазначений вид пенсії, період з 01.08.1992 по 26.01.2026. 
Проте у даному випадку спірним є лише період з 12.10.2017 по 26.01.2026, бо період з 01.08.1992 по 11.10.2017, який становить 25 років 02 місяці 11 днів, ГУ ПФУ в Тернопільській області вже зарахувало до спеціального стажу позивачки станом на 11.10.2017.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 вона з 01.08.1992 прийнята на роботу до Лохвицької центральної районної лікарні на посаду лаборанта клінічної лабораторії, 04.01.2011 її переведено на посаду лаборанта сералогічного відділення клініко-діагностичної лабораторії і на цій посаді позивачка працювала аж до звільнення по 26.01.2026. 
Виходячи зі змісту пункту 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, робота на посаді лікаря та середнього медичного персоналу (незалежно від найменувань посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально- трудових профілакторіях, амбулаторно поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах дає право на пенсію за вислугу років.
Положенням про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою №742 від 23.11.2007 середні медичні працівники визначені як молодші спеціалісти з медичною освітою. Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 78 "Охорона здоров`я", затвердженого та впровадженого в дію наказом Міністерства охорони здоров`я України №117 від 29.03.2002, передбачені посади фахівців: лаборант-клініко-діагностичної лабораторії та лаборант (медицина). Згідно вищевказаного довідника до кваліфікаційних вимог лаборанта клініко-діагностичної лабораторії віднесено неповну вищу освіту (молодший спеціаліст) або базову вищу освіту (бакалавр) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Лабораторна діагностика", до кваліфікаційних вимог лаборанта (медицина) віднесено неповну вищу освіту (молодший спеціаліст) або базову вищу освіту (бакалавр) за напрямом підготовки Медицина", спеціальністю Лабораторна діагностика". Спеціалізація за фахом "Клінічна діагностика". 
Отже, посада лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, так і посада лаборанта (медицина) належить до середнього медичного закладу. Факт роботи позивача на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років визнається і самим ГУ ПФУ в Тернопільській області, зважаючи на 1) безперервність стажу позивача 2) врахування частини безперервного періоду стажу позивача до стажу вислуги років. 
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідачем 1 безпідставно не зараховано стаж вислуги років позивачки у період з 12.10.2017 по 26.01.2026, трудова діяльність у цей період підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років. Водночас відсутні підстави для зобов`язання відповідний територіальний орган зарахувати до спеціального страхового стажу період роботи позивачки до 11.10.2017, який вже зарахований відповідачем 1, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання наявності підстав для призначення пенсії за віком, суд враховує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Також суд бере до уваги, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23. 
У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області. Оскільки суд дійшов висновку про протиправність його рішення, то дії зобов`язального характеру у спосіб вказаний судом має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який вирішував питання про призначення позивачу пенсії за вислугу років.
Водночас до задоволення не підлягає позовна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області виплачувати пенсію позивачу, бо на даний час судом вирішується лише питання щодо наявності права у позивача на її призначення і у суду немає підстав вважати, що після призначення пенсії за вислугу років відповідач 2 не виплачувати таку ОСОБА_1 . 
Зважаючи на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 04.02.2026 № 164450005974 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання відповідача 1 призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 № 1788-XII з 27.01.2026 (тобто з дня звернення за пенсією), зарахувавши до її стажу вислуги років, який дає право на зазначений вид пенсії, період з 12.10.2017 по 26.01.2026,
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 532,48 грн, сплачений відповідно до квитанції від 25.03.2026 (а.с.17).
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, код ЄДРПОУ 14035769), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вулиця Гоголя, 34, місто Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області від 04.02.2026 № 164450005974 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 27.01.2026, зарахувавши до її стажу вислуги років, який дає право на зазначений вид пенсії, період з 12.10.2017 по 26.01.2026.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 532,48 грн (п`ятсот тридцять дві грн 48 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У зв`язку з тим, що закінчення строку для ухвалення судового рішення, визначеного статтею 258 КАС України, припало на період відпустки головуючого судді, то повний текст рішення складено та підписано у перший робочий день судді після закінчення основної щорічної відпустки 02 червня 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.