Справа № 756/6570/25
Провадження № 2/756/501/26

УКРАЇНА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року       місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням,
УСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_4 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва у порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог зазначається, що відповідно Договору міни від 02.12.1997 за № 1-с-3628, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 31.12.1997, в реєстрову книгу за № 1489, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , отримали ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , в рівних частинах, кожному по 1/6 частині. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 право власності на належну їй 1/6 частину квартири перейшло до позивача, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2004 за №10-1784, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.04.2005, записано в реєстрову книгу № д.1730-246 за реєстровим № 1489. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 право власності на належному йому 1/6 частину квартири перейшло до позивача, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2004 за №10-1784, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.04.2005, записано в реєстрову книгу № д.1730-245 за реєстровим № 1489. Отже, станом на день звернення до суду з позовом право власності на квартиру АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_4 1/2 частина, ОСОБА_1 належить 1/6 частина, ОСОБА_5 належить 1/6 частина, ОСОБА_2 належить 1/6 частина. Позивач та відповідачі зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Зазначається, що у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Право на судовий захист виникає у випадку відсутності домовленості між всіма співвласниками, наявності між ними непорозумінь та протиріч, які ускладнюють спільне користування майном, або іншим чином впливають на права та інтереси всіх співвласників. Оскільки, між сторонами постійно виникають сварки, в тому числі щодо користування квартирою, відносини між співвласниками продовжують бути напруженими, тому позивач змушений винаймати собі житло та звернутись до суду з даним позовом та просити виділити у користування ОСОБА_4 ізольовану кімнату, житловою площею 17,1 кв.м; виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 окрему житлову кімнату АДРЕСА_3 , площею 12,5 кв.м; кухню № 7 , площею 7,1 кв.м; вбиральню № 3 , площею 1,1 кв.м; ванну кімнату № 4 , площею 2,8 кв.м.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження.
01.07.2025 через систему «Електронний суд» до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Беззубець О.Л. надійшов відзив на позов, в якому заперечує щодо заявлених позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні, серед іншого зазначає, що викладені в позовній заяві позивача обставини не відповідають дійсності та реальним обставинам справи. З 2021 року позивач не користується квартирою, яка є предметом спору, із власного не бажання. З того ж часу, він не підтримує відносин із відповідачами взагалі - навіть не розмовляє. У позивача наявні ключі від квартири, яка є предметом спору, і він туди приходить (користується) час від часу виключно з метою зберігання своїх речей. По причині відсутності будь- якого спілкування відповідачів із позивачем, що в причинно -наслідковому зв`язку виключає існування сварок як таких, чи їх систематичність між сторонами даного судового процесу. Відповідач стверджує, що із 2022 року позивач не виконує належно свої обов`язки щодо оплати комунальних послуг щодо частини належної йому квартири. Всі комунальні послуги за належну частину квартири позивачу з 2022 року оплачує відповідач - ОСОБА_2 . Одночасно, у позовній заяві позивачем не підтверджено належним письмовим доказом про оренду чи найм ним житла позивачем та його вимушеність, пов`язана у причинно - наслідковому зв`язку із обставинами, на які останній посилається у позовній заяві. Також, зазначається, що відповідач повідомляє, що не використання позивачем своєї частини квартири, яка є предметом спору, пов`язано виключно із способом життя позивача (схильності безмірно вживати алкогольні напої та не контролювати себе після). Даний спосіб життя неодноразово фіксувався працівниками поліції Оболонського УП ГУ НП у м. Києві.
14.07.2025 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Беззубець О.Л., з підстав викладених у відповіді на відзив.
07.08.2025 через систему «Електронний суд» до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Беззубець О.Л. надійшов відзив на позов, в якому заперечує щодо заявлених позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні, серед іншого зазначає, що викладені в позовній заяві позивача обставини не відповідають дійсності та реальним обставинам справи. З 2021 року позивач не користується квартирою, яка є предметом спору, із власного не бажання. З того ж часу, він не підтримує відносин із відповідачами взагалі - навіть не розмовляє. У позивача наявні ключі від квартири, яка є предметом спору, і він туди приходить (користується) час від часу виключно з метою зберігання своїх речей. По причині відсутності будь- якого спілкування відповідачів із позивачем, що в причинно -наслідковому зв`язку виключає існування сварок як таких, чи їх систематичність між сторонами даного судового процесу. Відповідач стверджує, що із 2022 року позивач не виконує належно свої обов`язки щодо оплати комунальних послуг щодо частини належної йому квартири. Всі комунальні послуги за належну частину квартири позивачу з 2022 року оплачує відповідач - ОСОБА_2 . Одночасно, у позовній заяві позивачем не підтверджено належним письмовим доказом про оренду чи найм ним житла позивачем та його вимушеність, пов`язана у причинно - наслідковому зв`язку із обставинами, на які останній посилається у позовній заяві. Також, зазначається, що відповідач повідомляє, що не використання позивачем своєї частини квартири, яка є предметом спору, пов`язано виключно із способом життя позивача (схильності безмірно вживати алкогольні напої та не контролювати себе після). Даний спосіб життя неодноразово фіксувався працівниками поліції Оболонського УП ГУ НП у м. Києві.
30.06.2025 через систему «Електронний суд» до суду від представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 надійшли додаткові пояснення по справі.
29.10.2025 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.
Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03.03.2026 підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням, закрито та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися. При цьому, представником позивача було подано заяву, у якій заявлені позовні вимоги просить задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача. 
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Беззубець О.Л. у судовому засіданні просили відмовити у позові в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися.
Суд, вислухавши часників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно Договору міни від 02.12.1997 за № 1-с-3628, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 31.12.1997, в реєстрову книгу за № 1489, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , отримали ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в рівних частинах, кожному по 1/6 частині. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №277815628 від 02.10.2021, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №10-1784 від 18.12.2004, 1/6 квартири АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №277815010 від 02.10.2021, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №10-1786 від 18.12.2004, 1/6 квартири АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_4 .
Відтак, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_4 1/2 частина, ОСОБА_1 - 1/6 частина, ОСОБА_5 -1/6 частина та ОСОБА_2 - 1/6 частина.
Відповідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 13.05.2025 та Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА від 21.05.2025, копії паспорта громадянина України позивача, у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .
Відповідно до Технічного паспорта на спірну квартиру, квартира АДРЕСА_2 складається з трьох житлових кімнат, загальною площею (без балконів, лоджій) 65,60 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м: кімната №2 площею 14,8 кв.м, кімната № 6 площею 17,1 кв.м, кімнати № 5 площею 9,0 кв.м. У квартирі також мається коридор №1, площею 12,5 кв.м; кухня №7, площею 7,1 кв.м; вбиральня №3, площею 1,1 кв.м; ванна кімната № 4, площею 2,8 кв.м.; вбудована шафа, площею 1,2 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 3,40 кв.м та лоджією площею 3,40 кв.м.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.
Аналіз положень статті 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21), від 06 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22), від 18 грудня 2024 року у справі № 203/5356/23 (провадження № 61-13543св24).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.
У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. 
Відповідно до матеріалів справи, письмовий договір з приводу порядку володіння та користування спірною квартирою між сторонами не укладався.
Вирішуючи питання про визначення порядку користування житловим приміщенням, враховуючи обставини справи, технічні характеристики житлового приміщення, положення чинного законодавства, виходячи з розміру часток кожного співвласника в спірній квартирі, ураховуючи, що запропонований позивачем порядок користування жилою площею не порушує вимог закону та прав сторін, свого варіанту визначення порядку користування квартирою відповідачі не запропонували, суд вважає що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування квартирою буде найбільш оптимальним, не призведе до погіршення житлових прав відповідачів, на користування належним їм житловим приміщенням та місцями спільного користування.
Не заслуговують на увагу посилання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на відсутність у матеріалах справи доказів наявності між сторонами неприязних відносин або чинення перешкод у праві користування квартирою як підстави для встановлення порядку спільного користування майном рішенням суду.
Звертаючись до суду з позовом, сторона позивача як на підставу своїх порушених прав посилався на конфліктні відносини між сторонами, що позбавляє можливості досягти домовленості щодо порядку користування квартирою.
У постанові Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 641/3624/16-ц (провадження № 61-25777св18) зазначено, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування квартирою має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд.
У постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 487/3769/20 (провадження № 61?7928св22) Верховний Суд зробив висновки про те, що «володіння та користування спільним майном здійснюється усіма його співвласниками за спільного згодою, тобто в результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом. Отже, у разі коли існує між співвласниками спір з приводу порядку користування та володіння спільним майном, суд має вирішити такий спір щодо суті, визначивши певний порядок користування спільним майном для його співвласників, які в позасудовому порядку не досягли згоди з приводу користування та управління ним».
У даній справі, установлено, що сторони не досягли домовленості щодо порядку та способу спільного користування спірною квартирою, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Тож такий спір підлягає вирішенню судом.
Крім того, на думку суду, саме по собі звернення позивача до суду з відповідним позовом про визначення порядку користування квартирою, свідчать про відсутність домовленості між сторонами щодо користування квартирою, що спростовує доводи відповідачів в частині не доведення позивачем своїх позовних вимог.
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 95 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. 
За таких обставин, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, суд доходить висновку, позов задовольнити та встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 у наступному порядку: виділити у користування ОСОБА_4 житлову кімнату №6, площею 17,1 кв.м; виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 житлову кімнату № 2, площею 14,8 кв.м (з балконом); житлову кімнату № 5 , площею 9,0 кв.м (з балконом); залишити у спільному користуванні: коридор № 1, площею 12,5 кв.м; кухню № 7 , площею 7,1 кв.м; вбиральню №3, площею 1,1 кв.м; ванну кімнату № 4 , площею 2,8 кв.м.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у дольовому порядку з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі1211,20 грн.
Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.
Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 у наступному порядку:
- виділити у користування ОСОБА_4 житлову кімнату №6, площею 17,1 кв.м;
- виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 житлову кімнату № 2, площею 14,8 кв.м (з балконом); житлову кімнату № 5 , площею 9,0 кв.м (з балконом);
- залишити у спільному користуванні: коридор № 1, площею 12,5 кв.м; кухню № 7 , площею 7,1 кв.м; вбиральню №3, площею 1,1 кв.м; ванну кімнату № 4 , площею 2,8 кв.м.
Стягнути у дольовому порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, з кожного по 403 (чотириста три) гривні 73 копійки.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 11.05.2026. 
Відомості про сторін:
1. Позивач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );
2. Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );
3. Відповідач: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );
4. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя              М. М. Ткач