Справа № 202/5170/25
Провадження № 2/202/594/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Коваленко К.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи - Андрієнко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні,-
ВСТАНОВИВ:

23 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , треті особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні.
В обґрунтування заяви посилаючись на те, що позивач з січня 2013 року проживала спільно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без реєстрації шлюбу, в будинку, який належав та належить ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вона проживає по даний час. 
З січня 2013 року по вересень 2022 року вони спільно проживали з ОСОБА_3 , та з ними проживала донька позивачки ОСОБА_4 . 
Протягом 2013-2024 років ОСОБА_3 постійно працював, без оформлення, допомагав позивачці утримувати доньку, допомагав матеріально, оскільки донька займалася художньою гімнастикою у школі олімпійського резерву Дніпропетровської області та приймала участь у змаганнях по всій Україні та за кордоном.
ОСОБА_3 з жовтня 2016 року по червень 2019 року працював у ТОВ «Торгівельно-промислова компанія «Укрпроменерго» водієм автотранспортних засобів. З листопада 2020 року по лютий 2021 року працював ТОВ «Пульт пожежної охорони». У вільні дні підробляв у таксі, підробляв автослюсарем на СТО. Постійно працював, щоб їх родина ні в чому не знала потреби. За час спільного проживання придбали техніку для саду, морозильну камеру, меблі, побутову техніку, котел для опалювання.
З червня 2019 року позивачка звільнилася, перебувала на повному матеріальному забезпеченні у ОСОБА_3 . У вересні 2022 року позивач з ОСОБА_3 повністю сплатили весілля доньки позивачки, ОСОБА_5 .
15 жовтня 2024 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 було призвано на військову службу за мобілізацією.
У жовтні - листопаді 2024 року ОСОБА_3 перебував у селищі Черкаському у військовій частині. Коли приїжджала до нього, він давав позивачу гроші, постійно турбувався про неї. У грудні 2024 року після розподілу у військову частину у Сумську область, також направляв позивачу гроші.
19 грудня 2024 року, ОСОБА_3 , старший стрілець кулеметного взводу стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 загинув під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Кругленьке, Курської області, Російської Федерації.
Після того, як позивачу стало відомо про загибель чоловіка ОСОБА_3 , вона звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про отримання одноразової грошової допомоги однак їй потрібно було надати свідоцтво про шлюб між нею та загиблим ОСОБА_3 . Проте, шлюб між нею та загиблим укладено не було.
Просила суд: встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживала разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , однією сім`єю по день його смерті, а саме – до ІНФОРМАЦІЯ_9 ; встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23 травня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 27 травня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 
03.06.2025 року від представника третьої особи Міністерства Оборони України, документ сформований в системі «Електронний суд», надійшли пояснення по справі. Вказали, що позовна заява не містить вимог до відповідачів, не зазначається чи розглядалась заява про встановлення факту в порядку окремого провадження, та чи була залишена без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Спору між позивачем та відповідачами не може бути, оскільки відповідачі не є суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, а тому заява повинна розглядатись в порядку окремого провадження.
Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, то ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на цих обставинах наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
Вказали, що показання свідків не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сім`єю без державної реєстрації.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Щодо перебування на утриманні вказали, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Заявником не надано доказів, що вона є особою на яку розповсюджує свою дію стаття 30 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 року №2262-ХІІ. Таким чином, відсутні підстави для задоволення заяви. 
Звернули увагу, що позивач не зазначає щодо наявності або відсутності батька, дружини, неповнолітніх дітей у загиблого.
Просили суд врахувати дані пояснення при вирішенні справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 24 червня 2025 року витребувано докази по справі. 
10.09.2025 року до суду надійшла позовна заява в якій позивачем замінено неналежних відповідачів на матір померлого ОСОБА_2 та визначено третіх осіб: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 16 вересня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні. 
16 вересня 2025 року позивачем подано клопотання про заміну відповідача та залучення до участі у розгляді справи третіх осіб. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 жовтня 2025 року залучено в якості третіх осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військову частину НОМЕР_1 . 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 жовтня 2025 року витребувано докази по справі. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 30 жовтня 2025 року витребувано докази по справі. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 30 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що в 2005 році вона познайомилася з ОСОБА_6 , а з 2013 року стала проживати з ОСОБА_6 як чоловік та дружина, у них був спільний бюджет. Чоловік виконував важку роботу, а вона робила роботи по дому. Він брався за різну роботу, щоб матеріально забезпечувати сім`ю. Вона не працювала, але вирощувала городину в теплицях та продавали. Саме ОСОБА_7 настояв на тому, щоб вона звільнилася з роботи. Своїх дітей в нього не було. Вказала, що мати  ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в 2021 році поїхала на тимчасово окуповану територію АРК Крим для догляду за своєю матір`ю і по даний час проживає там. Спілкується з нею нечасто.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Про причину неявки суд не повідомила. Заяв та клопотань не надала. Відзив на позовну заяву не надійшов у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. 
Представник третьої особи Міністерства оборони України в судовому засіданні підтримав подані пояснення по справі та просив суд відмовити в позові. 
Представники третіх осіб: ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військової частину НОМЕР_1 у судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином, через підсистему «Електронний суд». Заяв та клопотань не надійшло. 
Свідок ОСОБА_8 , донька позивача, показала, що з січня 2013 року вона разом з матір`ю ОСОБА_1 проживали однією сім`єю з ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_1 . В будинку також разом з ними проживала мати ОСОБА_10 - ОСОБА_2 . ОСОБА_3 допомагав її матері ОСОБА_11 та матеріально забезпечував сім`ю. Він працював таксистом. Вони разом купували багато речей. Вона займалася гімнастикою і вони всі разом їздили на змагання. Також ОСОБА_12 оплатив витрати на її весілля. Він був їй як батько. 
Свідок ОСОБА_13 , брат позивачки, показав, що з 2013 року його сестра та ОСОБА_3 проживали разом. У них був спільний бюджет та вони вели спільне господарство. Сестра не працювала, сім`ю забезпечував ОСОБА_7 . 
Свідок ОСОБА_14 , знайомий, колега ОСОБА_10 , показав, що ОСОБА_15 знає з 2019 року, коли ОСОБА_7 прийшов до них працювати. Він товаришував з ОСОБА_7 , вони допомагали один одному. Так допомагав ОСОБА_7 робити будки з підігрівом для собак, встановлювати електричний котел. ОСОБА_15 дружина ОСОБА_7 , іншої дружини він не знає. Вихідні проводили разом, їздили на природу, на радонове озеро в Олександрії. Донька ОСОБА_15 – ОСОБА_16 проживала разом з ними, ОСОБА_7 возив її на змагання. 
Свідок ОСОБА_17 , подруга ОСОБА_15 , показала, що познайомилася з ОСОБА_15 восени 2019 року. Вони разом відпочивали на турбазі та на всі свята були разом. Відносини між ОСОБА_15 та ОСОБА_7 були, як чоловіка та жінка. Вони все робили разом та ОСОБА_7 забезпечував сім`ю. Останній раз спілкувалася з ОСОБА_7 перед мобілізацією. 
Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, допитавши свідків  ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , дослідивши матеріали справи, доходить наступного.
Звертаючись до суду позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу по день його смерті, а саме – до ІНФОРМАЦІЯ_9 зазначивши, що встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні з  ОСОБА_3 їй необхідне для реалізації права, визначеного Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме отримання одноразової грошової допомоги. 
Відповідно до ч. 1 ст.3, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні можуть розглядатися як в окремому, так і в позовному провадженні залежно від наявності спору про право.
Відповідно ч.2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положеннями частини першої статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, серед інших, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 р.
Положеннями п. 9 Порядку (в редакції постанови КМУ№ 1273 від 01.11.2024) визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належать, зокрема, жінка (чоловік), з якою (яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 зареєстровано місце реєстрації АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 11). 
Відповідно до Акта про фактичне проживання осіб від 10 квітня 2025 року, посвідчений головою квартального комітету №3, Акт складений про те, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою проживали однією сім`єю та вели спільне господарство: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (проживала без реєстрації) з січня 2013 року по грудень 2024 року та по теперішній час; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (проживала без реєстрації) з донькою ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (проживала без реєстрації) з січня 2013 року по вересень 2022 року (т.1 а.с.17).
Згідно з Довідкою виданою Головою квартального комітету №3 від 17.04.2025 року, ОСОБА_1 дійсно проживала в будинку АДРЕСА_1 з січня 2013 року по сьогоднішній день. 
Відповідно до Сповіщення сім`ї №529 направленого ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_1 , сповіщено, що чоловік солдат ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_12 під час ведення бойових дій (т.1 а.с.14). 
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №2205 від 23 грудня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , смерть настала при виконанні бойового завдання (т.1 а.с.13).
Згідно копії Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.15). 
Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є: батько – ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (т.1 а.с.92-94). 
Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_16 (т.1 а.с. 181-182).
Відповідно до листа Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 09.04.2025 року повідомлено, що згідно з перевірки даних в ДРАЦСГ актовий запис про шлюб та про народження дітей, батьком яких зазначений ОСОБА_3 – відсутній (т. 1 а.с.91). 
Шлюб ОСОБА_1 розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року, справа №202/7079/15-ц. 
Суд приймає до уваги надані позивачем докази спільного проживання з ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_12 при виконанні бойового завдання, а саме: довідку з місця фактичного проживання разом з померлим, акт про фактичне проживання осіб, відеозйомку свята, переписку між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Допитані в судовому засіданні свідки:  ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , підтвердили факт проживання як чоловіка і дружини, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, що може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю з 2013 року тобто по день смерті останнього, до ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
В силу вимог частини першої ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
Положеннями статей 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі N 484/747/17 (провадження N 61-44149св18).
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання ОСОБА_3 не може бути доказом того, що вони не проживали разом, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що позивач не проживала з ОСОБА_3 на час його смерті, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.
Ці докази узгоджуються між собою і, на думку суду, підтверджують факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, наявність у них спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.
Щодо заявлених позовних вимог позивача про перебування її на утриманні, то суд виходить з наступного.
Положеннями пункту 1 «Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року за N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.
У пункті 8 вищевказаної Постанови роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.
В листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.
Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі N 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі N 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі N 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі N 592/17552/18.
Відповідно до ст. 29 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі – Закон №2262-ХІІ) пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом – якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті. Згідно статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Непрацездатними членами сім`ї відповідно до Закону вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію. г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. При цьому, згідно ч.2 ст.30 Закону № 2262-ХІІ незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається, зокрема, непрацездатним дітям осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Статтею 31 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів для існування. Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 “Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення”, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. 
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за власним бажанням 14.06.2019 року (т.1 а.с.20-36). 
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_3 звільнений за угодою сторін 10.06.2019 року та прийнятий на посаду електромонтера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Пульт пожежної охорони» 01.11.2020 року та звільнений за власним бажанням 28.02.2021 року (т.1 а.с. 37-42).
Допитані в судовому засіданні свідки:  ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , повідомили про те, що сім`ю забезпечував ОСОБА_3 , після припинення трудових відносин він працював таксистом та таким чином заробляв гроші на утримання сім`ї.   Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за 16.12.2024 року ОСОБА_9 перераховано 14950,00 грн. ( т.1 а.с. 145) 
13.03.2025 року перераховано ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 зарплату ОСОБА_3 в сумі 14600,00 грн. (а.с.146). 
Як вбачається із долучених позивачем документів чоловік до мобілізації офіційно не працював, після мобілізації військовослужбовець отримував грошове забезпечення, був призваний на військову службу 15.10.2024 року та загинув ІНФОРМАЦІЯ_12 , перерахувавши 16.12.2024 року ОСОБА_1 отримане ним грошове забезпечення, залишок грошового забезпечення перераховано ОСОБА_1 військовою частиною ІНФОРМАЦІЯ_17 . 
Тому суд не ставить під сумнів саму можливість матеріального утримання ОСОБА_6 - ОСОБА_11 .
Отже, допомога, яка надавалася позивачу її чоловіком ОСОБА_6 була хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування. Вони проживали разом до моменту смерті ОСОБА_20 , а отже позивач перебувала на утриманні свого чоловіка до моменту смерті останнього.
Суд зазначає, що ОСОБА_1 є працездатною особою, встановлення факту перебування на утриманні необхідно їй для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю чоловіка відповідно до Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із вищевикладеного, враховуючи, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження спільного проживання та перебування на утриманні чоловіка, наявність взаємних прав та обов`язків між нею та загиблим чоловіком, суд доходить висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 293, 315 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), треті особи Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних сил України, 6), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні – задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , однією сім`єю по день його смерті, а саме – до ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Суддя: Л.П. Слюсар