П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6118/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Печений Є.В. 
Суддя-доповідач: Гнап Д.Д. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області щодо несвоєчасного виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року та ухвали від 26 січня 2026 року у справі № 560/8246/20. 
Також ОСОБА_1 просив стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України заборгованість у сумі 138 874,31 грн відповідно до виконавчого документа, виданого 17 березня 2026 року. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені вимоги за своєю суттю стосуються стадії виконання судового рішення в іншій справі, для якої законом встановлено спеціальний процесуальний порядок судового контролю згідно зі статтями 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. 
Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, не обґрунтованою та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
ОСОБА_1 наголошує, що Казначейство є самостійним суб`єктом владних повноважень, який не виступав стороною у первісній справі № 560/8246/20, а тому його бездіяльність щодо виконання обов`язків, передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», може бути предметом окремого адміністративного позову. 
Скаржник посилається на правові позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, вказуючи, що черговість виконання рішень не може бути підставою для порушення тримісячного строку перерахування коштів стягувачу. Також апелянт зауважує, що відмова у відкритті провадження позбавляє його права на судовий захист від нової протиправної бездіяльності державного органу.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

III. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України Про виконавче провадження , та особливості їх виконання.
За нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Згідно з пунктом 3 Положення основними завданнями Держказначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Пунктом 9 Положення передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.
За правилами пункту 3 цього Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до зазначеного Порядку безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.
Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку про те, що Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги можуть бути реалізовані виключно шляхом застосування механізмів судового контролю, передбачених статтями 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України право на звернення із відповідною заявою надано особі щодо рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень – відповідача на виконання судового рішення або щодо порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням.
Матеріалами справи встановлено, що відповідачем у справі №560/8246/20 було Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, тоді як у даній справі позов пред`явлено до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області. 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається не на неналежне виконання рішення відповідачем у справі №560/8246/20, а на бездіяльність органу Казначейства під час реалізації ним власних владних повноважень, визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядком №845.
Отже, предметом спору є правомірність дій та бездіяльності іншого суб`єкта владних повноважень, який після надходження виконавчого документа вступив у самостійні публічно-правові відносини з позивачем.
Сам по собі факт того, що спір виник у зв`язку з виконанням судового рішення, не виключає можливості судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу Казначейства в порядку адміністративного судочинства.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 20 червня 2018 року у справі №916/1227/16, відповідно до якої спори, що виникають під час виконання органами Казначейства судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», підлягають розгляду адміністративними судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження є передчасним та зробленим без належного врахування характеру спірних правовідносин.
Питання про наявність чи відсутність протиправної бездіяльності органу Казначейства, дотримання ним строків виконання виконавчого документа, а також правомірність заявленої вимоги про стягнення коштів підлягають дослідженню під час розгляду справи по суті та не можуть бути вирішені на стадії відкриття провадження.

ІV. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 та статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Хмельницький окружний адміністративний суд неправомірно відмовив у відкритті провадження, помилково ототожнивши адміністративний позов до Казначейства із заявою в порядку судового контролю. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати.
Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі 08 червня 2026 року.

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.