Справа № 524/13193/25
Провадження № 2/524/957/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , третя особа: Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту – квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ае 534501 від 27.07.2005, видавник: Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ державний виконавець Толстова І.М.; реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 2311149, вид обтяження: арешт нерухомого майна, ухвалив таке рішення.
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Внаслідок збройної агресії російської федерації було пошкоджено квартиру, співвласником якої він є. Після звернення із заявою про виплату компенсації за пошкоджене майно йому стало відомо про те, що на вказане майно накладено арешт на підставі постанови ае 534501 від 27.07.2005 Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ.
Відповідно до вказаної постанови власником майна зазначений  ОСОБА_2 .
Вважає, що арешт майна порушує його право власності, а тому він підлягає скасуванню, оскільки з 23.05.2001 вона,  ОСОБА_2 , не був співвласником майна.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав.
ПОЯСНЕННЯ ТРЕТІХ ОСІБ
Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у відзиві вказав, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна дійсно на квартиру АДРЕСА_2 накладено арешт на підставі постанови АА 534501 від 27.07.2005 Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ. Станом на 20.10.2025 виконавче провадження знищено за строками зберігання, а тому більш детальна інформація щодо арешту за постановою АА 534501 від 27.07.2005 Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ. - відсутня. 
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
28.01.2026 постановлено ухвалу про витребування доказів; закрито підготовче провадження.
20.03.2026 замінено відповідача Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на належного – ОСОБА_2 .
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
23.05.2001 між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як продавцями та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , які діяли від свого імені та імені неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , як покупцями, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .
На підставі постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ АЕ 534501 від 27.07.2005 Першою кременчуцькою нотаріальною конторою накладено арешт на квартиру  АДРЕСА_2 ; власник майна  ОСОБА_2 .
НОРМИ ПРАВА
У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За змістом ч. 1 ст. 316, ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. 
В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
ОЦІНКА СУДУ
Вирішуючи вимоги позивача, суд враховує, що арешт на квартиру було накладено за зобов`язаннями ОСОБА_2  та на майно, власником якого на момент накладення арешту був ОСОБА_1 .
Крім того, суд приймає до уваги допущені державним виконавцем розбіжності в інформації про об`єкт арешту, оскільки відповідно до постанови АЕ 534501 від 27.07.2005 арешт мав бути накладений на все майно ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_3 , натомість в заяві про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від 28.07.2005 держдавним виконавцем зазначено, що арешт має бути накладений на квартиру АДРЕСА_2 .
Враховуючи те, що сторонами не були подані докази, які б свідчили про те, що позивач несе відповідальність за зобов`язаннями ОСОБА_2 , суд вважає, що наявність арешту накладеного за зобов`язаннями ОСОБА_2 , порушує права позивача на вільне розпорядження власністю.
Отже, враховуючи викладене суд вважає за можливе задовольнити позов.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 – 265, 280-284 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про зняття арешту з майна – задовольнити.
Скасувати обтяження у виді арешту квартири АДРЕСА_2 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ае 534501 від 27.07.2005, видавник: Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ державний виконавець Толстова І.М.; реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 2311149.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.  Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ