Справа № 346/916/26
Провадження № 2/346/1555/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 червня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Третьякової І.В.,
за участю:
секретаря судових засідань Гжибовського А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В:
26.02.2026 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом, у якому просило стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №468131 від 22.01.2020р. в сумі 10051,53 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. і витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. 
Позов обґрунтований тим, що 22.01.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 468131. Відповідно до умов Договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося перерахувати на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем, грошові кошти у розмірі 3000,00 грн., а відповідач зобов?язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надавався строком на 6 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та сплати процентів, внаслідок чого утворилася заборгованість. 22.02.2021 «ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу № 015-220221, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 468131 від 22.01.2020. У подальшому, 21.10.2024 ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда -Ф» уклали Договір факторингу № 20241021/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда -Ф» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 468131 від 22.01.2020. Станом на 18.02.2026 заборгованість відповідача перед позивачем становить 10051,53 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн.; заборгованості за відсотками – 5472,00 грн.; інфляційного збільшення – 1579,53 грн. Позивач вживав заходів щодо досудового врегулювання спору, зокрема 13.03.2025 на адресу відповідача було направлено вимогу про погашення заборгованості, яка залишилася без виконання. З огляду на те, що договір є обов`язковим для виконання, а відповідач тривалий час ухиляється від виконання зобов`язань, позивач просить суд стягнути суму боргу та понесені судові витрати.
Ухвалою від 27.02.2026р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив разом з доказами, що обгрунтовують доводи його заперечень проти позовних вимог.
30.04.2026р. ОСОБА_1 подала до суду відзив в якому зазначила, що договір був укладений в січні 2020 р. і його дія закінчилася в лютому того ж року. Позивач звернувся до суду з позовом лише в лютому 2026р., тобто поза межами строку звернення, визначеними ст.. 257 ЦК України. Крім цього, вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки він являється внутрішнім документом компанії, а в справі відсутні первинні банківські документи, які б підтверджували перерахування кредитних коштів. Нараховані інфляційні втрати та відсотки є неспівмірними з тілом кредиту та нараховані поза межами строку дії кредитного договору. Просила в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» відмовити в повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. 
Відповідь на відзив до суду не надходила.
Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача Бачинського О.М., який в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без участі представника ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.01.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронні формі укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 468131, який зі сторони відповідача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до пункту 1.1.-1.6. Договору товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. (далі – позика) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 6 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: Акційна процентна ставка становить 1,90 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. Стандартна процента ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних). У випадку прострочення Клієнтом виконання зобов`язань за Договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п. 3.4., 3.5. цього Договору. Сукупна вартість позики за акційною ставкою складає 111,40 % від суми позики (у процентному виразі) або 3 342,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 11,40% від суми позики (у процентному виразі) або 342,00 грн. (у грошовому виразі). Сукупна вартість позики за стандартною процентною ставкою складає 111,40 % від суми позики (у процентному виразі) або 3 342,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 11,40% від суми позики (у процентному виразі) або 342,00 грн. (у грошовому виразі). Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний Клієнтом. У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики, у порядку, передбаченому в Правилах. Товариство залишає за собою право відмовити Клієнту у продовженні строку користування позикою.
В пунктах 3.1-3.2 договору сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Нарахування процентів за Договором здійснюється за акційною процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2. цього Договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів зазначеної у Графіку розрахунків (Додаток 1 до цього Договору).
22.01.2020р. ОСОБА_1 електронним підписом також було підписано графік платежів, згідно якого відповідачка не пізніше 28.01.2020р. повинна була сплатити 3342,00 грн., з яких 3000,00 грн. – сума позики та 342,00 грн. – відсотки.
На виконання умов Договору ТОВ «Лінеура Україна» 22.01.2020 о 17:29:02 перерахувало кошти позики в розмірі 3000,00 грн. на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 через сервіс онлайн платежів iPay.ua (ТОВ «УПР») на підставі договору про переказ коштів від 12.03.2019, що підтверджується довідкою ТОВ «УПР» № 1-1609 від 16.09.2025р.
Суд зазначає, що факт отримання позики у вищевказаній сумі ОСОБА_1 в поданому до суду відзиві не заперечувався. Також відповідач не посилалась на обставини повернення нею позичених коштів та сплати процентів за їх використання. Відтак, встановлено, що у погоджений сторонами договору строк відповідач зобов`язання з повернення коштів не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 18.02.2026р. сума боргу ОСОБА_1 за договором № 468131 становить 10051,53 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5472,00 грн. – заборгованість за відсотками та 1579,53 грн. – інфляційне збільшення, нараховане на суму боргу за тілом кредиту і процентами за період з 29.01.2020р. по 23.02.2022р. 
22.02.2021 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір факторингу № 015-220221, на підставі якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за Договором про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 468131 від 22.01.2020, що підтверджується умовами договору № 015-220221 та Витягом з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог № 015-220221/01 від 22.02.2021р. (додаткова угода № 1 до договору факторингу №015-220221 від 22.02.2021р.).
21.10.2024 між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладеного Договір факторингу № 20241022/1, на підставі якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 за Договором про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 468131 від 22.01.2020, що підтверджується умовами договору факторингу № 20241022/1 та Витягом з реєстру прав вимог № 015-20241022/1 від 18.02.2026р. 
Позивач на адресу відповідача направляв повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про погашення заборгованості, проте докази добровільного виконання зобов`язань відповідачем у матеріалах справи відсутні.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 1077, ч.1 ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 з фінансовою установою ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір, за якими відповідачем було отримано фінансові послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Взявши на себе обов`язок з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на яку набув позивач за укладеними між ним та кредитодавцем відповідача договором факторингу. 
У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надала, також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.
При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор, відповідно до положень ст.1054 ЦК України має право вимагати від ОСОБА_1 , як позичальниці, повернення суми кредиту, що залишилась неповернутою та сплати нарахованих відсотків. 
При цьому, визначаючи розмір заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з наступного.
У договорі №468131 сторони передбачили, що позика видається строком на 6 днів. У графіку платежів зазначено, що дата повернення позики не пізніше 28.01.2020р. В п. 3.2 договору вказано, що проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики в межах строку надання позики, визначеного у п. 1.2 цього договору (6 днів). Відповідно до п. 1.7 договору, клієнт має право ініціювати продовження строку кредитування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення Додаткової угоди до договору позики, у порядку, визначеному в Правилах. Доказів укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 додаткової угоди, якою б було змінено дату повернення позики матеріали справи не містять.
Отже, строк позики за договором №468131 тривав з 22.01.2020 року до 28.01.2020р.
У постанові від 05.04.2023 року Велика Палата Верховного Суду по справі №910/4518/16 виснувала: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після предявлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов?язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов?язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов?язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред?явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов?язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов?язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред?явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання зобов?язання. Зазначене є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов?язання».
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, позикодавець відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Враховуючи наведене, розмір заборгованості по процентам за користування позикою за договором № 468131, з урахуванням умов договору, зокрема строку позики, що складає 6 днів, становить 342,00 грн. (3000,00 грн. сума позики * 1,9 % * 6 днів), які підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» також просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 1573,53 грн. інфляційного збільшення, нарахованого на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання за договором позики, позивач відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України має право на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Суд погоджується з середнім розміром індексу інфляції за вказаний Товариством період, який становить 1,18644121, та був визначений позивачем у розрахунку суми інфляційного збільшення.
В основу розрахунку суми інфляційного збільшення позивачем покладено загальну суму заборгованості в розмірі 8472,00 грн.
Однак, судом встановлено, що розмір невиконаного простроченого грошового зобов`язання відповідача становить 3342,00 грн (3000,00 грн. тіло кредиту + 342,00 грн. відсотки за користування), а тому саме на цю суму має нараховуватись інфляційне збільшення за період з 29.01.2020 по 23.02.2022, розрахунок якого становить: 3342,00 грн. x 1,18644121 - 3342,00 грн. = 623,09 грн., які слід стягнути з відповідача.
Таким чином позов підлягає до часткового задоволення та з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» слід стягнути заборгованість за договором №438131 від 22.01.2020 в сумі 3965,09 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 342,00 грн. відсотки за користування та 623,09 грн. - інфляційне збільшення.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
В даній справі встановлено, що договір № 468131 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений 20.01.2020р. зі строком кредитування 6 днів, тобто до 28.01.2020р. З 29.01.2020р. у ТОВ «Лінеура Україна» виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав і трирічний строк загальної позовної давності закінчувався 29.01.2023р.
З даним позовом до суду позивач звернувся 26.02.2026р., тобто поза межами строку позовної давності. Однак, суд звертає увагу на п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023) відповідно до якого, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України та який продовжує свою дію дотепер.
Таким чином, врахувавши, що з 24.02.2022р. перебіг позовної давності було зупинено, суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не пропущено строк на звернення до суду із даним позовом, а тому суд не вбачає підстав для відмови в його задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1, п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень ст. 133, 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1038 грн. 34 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2730,00 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (39%).
Керуючись ст. ст. 506, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1048-1052, 1054, 1077-1078 ЦК України, ст.ст. 12, 13 81, 89, 133, 137, 141, 223, 263, 265, 274, 279, 354-355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (місцезнаходження: 79013, м. Львів, вул. Степана Бандери, 87 офіс 54, реквізити: код ЄДРПОУ 42655697, IBAN НОМЕР_3 відкритий в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», МФО банку 380634.) заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 468131 від 20.01.20202р. в розмірі 3965 (три тисячі дев?ятсот шістдесят п?ять) грн. 09 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1038 (одна тисяча тридцять вісім) грн.. 34 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2730 (дві тисячі сімсот тридцять) грн. 00 коп., а всього: 7733 (сім тисяч сімсот тридцять три) гривні 43 коп. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В зв`язку з перебуванням судді Третьякової І.В. на лікарняному з 17.06.2026р. по 19.06.2026р. включно, повне судове рішення складено 22.06.2026р.

Суддя: 	Третьякова І. В.