Справа №766/6237/26
н/п 3/766/1878/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Валігурська Л.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Військової частини НОМЕР_1 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-17 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) відносно
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка Ульяновського району Кіровоградської області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , солдата, - 

в с т а н о в и в:
Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А1604 №7/26 від 23.04.2026 ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду, 21.04.2026 о 16:00 годині виконував бойові (спеціальні) завдання у складі позиції охорони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зведеного взводу «Готель» ЗВРО «Дельта» з 09:00 години 21.04.2026 до 09:00 години 22.04.2026. В термін з 14:00 години до 16:00 години 21.04.2026 перебуваючи на бойовому чергуванні на позиції вживав алкоголь, відволікався від несення бойового чергування, порушував порядок несення бойового чергування. 
Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання протоколу, кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-17 КУпАП як порушення правил несення бойового чергування (бойової служби), встановлених для своєчасного виявлення і відбиття раптового нападу на Україну або для захисту та безпеки України, вчинене в умовах особливого періоду.
У судове засідання  ОСОБА_1  не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 , згідно якої він вину визнає повністю, просить проводити судовий розгляд за його відсутності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності ОСОБА_1 .
Так вина ОСОБА_1 відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення обґрунтована наступними дослідженими та перевіреними судом доказами:
- протоколом про військове адміністративне правопорушення серії А1604 №7/26 від 23.04.2026, який містить відомості щодо обставин інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема 21.04.2026 в термін з 14:00 години до 16:00 години перебуваючи на бойовому чергуванні на позиції вживав алкоголь, відволікався від несення бойового чергування, порушував порядок несення бойового чергування. Свідками вчиненого правопорушення вказані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
- довідкою військової частини НОМЕР_1 , з якої вбачається, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частин НОМЕР_1 .
Дослідивши наведені вище докази, суд приходить до наступних висновків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Так, за ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який востаннє продовжено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28 квітня 2026 року №4857-IX з 05 години 30 хвилин 4 травня 2026 року строком на 90 діб, до 02.08.2026.
Воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Частиною 2 ст. 172-17 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил несення бойового чергування (бойової служби), встановлених для своєчасного виявлення і відбиття раптового нападу на Україну або для захисту та безпеки України, вчинене в умовах особливого періоду.
Об`єктом вказаного правопорушення є бойова готовність та безпека держави. Це діяльність щодо охорони, оборони та захисту. Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у порушенні правил несення бойового чергування (бойової служби), встановлених для своєчасного виявлення і відбиття раптового нападу на Україну або для захисту та безпеки України, вчиненого в умовах особливого періоду.
Так, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що 21.04.2026 він виконував бойове завдання у стані алкогольного сп`яніння у складі позиції охорони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зведеного взводу «Готель» ЗВРО «Дельта» в умовах особливого періоду, проте матеріали справи не містять жодних доказів, окрім витягу з бойового наказу, на обґрунтування того чи перебував ОСОБА_1 на бойовому чергуванні і чи було пов`язане відповідне чергування з необхідністю своєчасного виявлення і відбиття раптового нападу на Україну або для захисту та безпеки України.
Також слід звернути увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 фактично інкриміновано виконання службових обов`язків у стані алкогольного сп?яніння, за що у свою чергу передбачено відповідальність згідно норми ст. 172-20 КУпАП, проте особою уповноваженою на складання протоколу діям останнього надано оцінку з точки зору диспозиції ст. 172-17 КУпАП, яка за своїм змістом є загальною (неконкретизованою), відповідальність за якою обумовлена фактично особливим статусом суб`єкта вчинення. 
Конкуренція кримінально-правових норм – це ситуація, коли одну й ту саму кримінально-правову ситуацію регулюють дві і більше норми, які певним чином між собою пов`язані, і в результаті обирається одна. Конкуренція загальної і спеціальної норми – ситуація у правозастосуванні, зумовлена наявністю в кримінальному законодавстві двох норм, одна з яких є загальною (визначає певне коло діянь як злочин). Інша – спеціальною (виділяє з цього кола певні діяння як самостійні злочини, спеціалізує кримінально-правове регулювання), за котрої при кримінально-правовій оцінці одного суспільно-небезпечного діяння на застосування претендують обидві ці норми. Їх зіставлення свідчить, що загальна норма ширша за обсягом, і відповідно, охоплює більше коло діянь, аніж спеціальна, проте остання містить більше ознак, за рахунок яких вона й виділяється із загальної. 
Таким чином, можна дійти висновку, що за наявності двох норм, які конкурують між собою застосуванню підлягає спеціальна норма, яка має індивідуальні ознаки притаманні для того чи іншого правопорушення. Оскільки відповідальність за нормою ст. 172-20 КУпАП настає у разі встановлення факту перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп?яніння, що у свою чергу є вужчою і такою, що має відповідну кваліфікуючу ознаку, на відміну від норми ст. 172-17 КУпАП, отже застосуванню підлягає саме норма ст. 172-20 КУпАП. Застосування ж ст. 172-17 КУпАП є фактичною підміною одного складу адміністративного правопорушення – іншим.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 без жодної правової підстави, а відповідно необґрунтовано, кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, замість ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. 
Разом з тим судом було встановлено, що постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.05.2026 (справа №766/6246/26) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за обставин аналогічних, викладених у протоколі про військове адміністративне правопорушення серії А1604 №7/26 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
Зокрема за змістом наведеної постанови ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану, 21.04.2026 близько 16:00 години знаходячись на території ППД «Чорнобаївка» м. Херсоні, виконував бойові (спеціальні) завдання з ознаками алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
У той же час суд звертає увагу на те, що згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Згідно з принципом «non bis in idem» «двічі за одне і те саме правопорушення» – заборонено притягати фізичну та юридичну особу двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, але особа може бути притягнена за правопорушення до різних видів відповідальності, зокрема нести цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність, що не суперечить принципу «non bis in idem».
Частиною 1 статті 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.
Ідеальною визнається така сукупність правопорушень, при якій всі правопорушення, що її складають, особа вчиняє одним діянням. Інакше кажучи, ідеальна сукупність правопорушень має місце там, де одне й те саме діяння містить одночасно склади двох чи більше самостійних одиничних правопорушень, тоді як в діях ОСОБА_1 відповідні ознаки відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки ж в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 172-17 КУпАП, це на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП має своїм наслідком закриття провадження.
Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-17 КУпАП. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 172-17, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП, суд -
п о с т а н о в и в:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-17 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.
У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: Л.В. ВАЛІГУРСЬКА