ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3901/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Мачульського В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач 1), Міністерства оборони України (далі - МОУ, відповідач 2) про визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025, викладену в листі від 24.03.2026 №690/9843, зобов`язання оформити та направити до Міністерства оборони України належним чином засвідчені документи, необхідні для призначення та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 гривень на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025, та зобов`язати Міністерство оборони України забезпечити проведення виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 гривень на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 за рахунок коштів Державного бюджету України через органи Державної казначейської служби України.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач з 10.04.2020 у віці 22 роки уклав контракт про проходження військової служби в ЗСУ та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку з веденням військового стану в країні дію контракту позивача автоматично продовжено на період дії особливого періоду відповідно до абзацу 2 частини 8 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У період з 24.02.2022 по 21.03.2022, з 07.07.2022 по 08.07.2022 та з 10.01.2023 по 25.07.2023 брав участь у бойових діях, що становить більше шести місяців та має статус учасника бойових дій. Зазначає, що на нього розповсюджується дія Постанови КМУ від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та має право на отримання одноразової грошової винагороди в повному розмірі 1 000 000 грн. 09.03.2026 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про виплату одноразової допомоги у розмірі 1 000 000 грн, однак отримав відмову. Листом від 13.03.2026 МОУ також відмовило у виплаті вищевказаної допомоги.
Вважає, що відповідачами протиправно не проведено позивачу виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 Постанови КМУ №153. На підставі викладеного просив суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
08.04.2026 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій він просить суд:
1) Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025, викладену в листі від 24.03.2026 №690/9843.
2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 оформити та направити до Міністерства оборони України належним чином засвідчені документи, необхідні для призначення та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 гривень на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025.
3) Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у нездійсненні перевірки обставин неподання Військовою частиною документів, ненаданні Військовій частині НОМЕР_1 обов`язкових для виконання роз`яснень щодо застосування пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 та невжитті заходів, спрямованих на реалізацію права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень передбаченою зазначеною Постановою.
4) Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 та забезпечити її виплату за рахунок коштів Державного бюджету України через органи Державної казначейської служби України.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву від 01.05.2026 відповідач – Військова частина НОМЕР_1 позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи тим, що позивач був виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення 06.01.2024, тоді як постанова №153 була прийнята 11.02.2025. А отже, у військової частини відсутні правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 гривень.
У відповіді на відзив від 01.05.2026 позивач зазначає, що доводи, щодо належного відповідача є безпідставними, оскільки саме військова частина НОМЕР_2 отримала його звернення, надала офіційну відмову та не вчинила дій щодо реалізації права позивача. А отже, відзив відповідача не спростовує доводів позовної заяви та підлягає відхиленню. 
17.04.2026 до суду від відповідача – Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що МОУ не наділено повноваженнями щодо прийняття будь-яких рішень щодо зазначеної винагороди, які повинні в даному випадку приймати військові частини визначенні Генеральним штабом ЗСУ, ГУ Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби. А відтак, залучення позивачем МОУ, як відповідача є необґрунтованим. Крім того, Міністерство оборони України не наділено повноваженнями проводити перевірки обставин неподання військовими частинами документів для проведення виплат одноразової грошової винагороди чи відповідних роз`яснень, та не приймає рішення про призначення одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 грн військовослужбовцям. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.
У відповіді на відзив від 20.04.2026 позивач зазначає, що доводи, щодо належного відповідача не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Постанови №153 МОУ є координатором даного проєкту, є розпорядником бюджетних коштів та саме він формує правозастосовну практику, яка призвела до порушення прав позивача. Крім того, подавши розгорнутий відзив відповідач фактично визнає свою причетність до предмета спору. 
Інших заяв чи клопотань по суті справи від сторін не надходило.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.04.2020 по 09.02.2026 проходив військову службу по контракту у Збройних силах України. У період з 10.04.2020 по 06.01.2024 позивач проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . 
Згідно з витягу Наказу командира військової частини НОМЕР_3 №31/нст від 09.02.2026 вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 13.10.2021 позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
09.03.2026 позивач звернувся з рапортом до в/ч НОМЕР_1 в якій просив прийняти рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ №153 від 11.02.2025.
10.03.2026 позивач звернувся з заявою до Департаменту фінансів Міністерства оборони України з проханням перевірки обставин щодо неподання військовою частиною НОМЕР_5 документів для призначення йому одноразової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ №153.
Листом від 24.03.2026 №690/9843 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що розглянувши відповідний рапорт та заяву позивача встановила, що правових підстав для застосування положень пункту 4 Постанови КМУ №153 не вбачається, оскільки позивач прийнятий на військову службу до початку дії воєнного стану.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, щодо невиплати одноразової грошової винагороди, та бездіяльністю МОУ, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року за №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно частин першої та другої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, воєнний стан в країні неодноразово продовжувався.
Згідно із частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2 статті 9 Закону №2011-XII).
Приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII унормовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 11 лютого 2025 року прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова №153).
Пунктом 2 Постанови №153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (надалі - Порядок №153).
Відповідно до пункту 1 Порядку №153, цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (надалі по тексту також - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
За змістом підпункту 1 пункту 3 Постанови №153 учасниками експериментального проекту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пунктом 4 Постанови №153 унормовано, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 мільйон гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті "Урядовий кур`єр" та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. 
Згідно із частиною 5 статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України.
Так, Постанова Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» №153 від 11.02.2025 опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» 13.02.2025.
Отже, Постанова КМУ №153 набрала чинності - 13.02.2025, з дня її офіційного опублікування.
Суд зазначає, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень відповідно до абзацу 2 Постанови № 153 можлива виключно за умови дотримання встановлених цією Постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
1) бути особами рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2) бути прийнятою або призваною на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від №64 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №2102-IX до набрання чинності цією постановою (13.02.2025) у віці до 25 років;
3) проходити військову службу;
4) брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (надалі по тексту також - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025).
Суд зазначає, що кваліфікуючими умовами для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку п. 4 постанови КМУ від 11.02.2025р. №153 є одночасна сукупність таких факторів як:
1) належність здобувача виплати до осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань;
2) призов або прийняття здобувача виплати на військову службу після оголошення воєнного стану у віці до 25 років;
3) безпосередня участь особи у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою;
4) відсутність притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 28.11.2020 уклав контракт про проходження військової служби в ЗСУ, у віці 21 рік та з 13.05.2022 по 04.02.2025 проходив військову службу по контракту у Військовій частині НОМЕР_6 . 
Відомості про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, діючих дисциплінарних стягнень та відомостей про розшук в матеріалах справи відсутні.
За доводами позивача застосуванню підлягає пункт 4 Порядку №153, оскільки останній, як військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, а також має захворювання, поранення (травм, контузій, каліцтв), одержані під час захисту Вітчизни, відтак винагорода повинна виплачуватись в повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №6 від 06.01.2024 солдата за контрактом ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та вважати таким, що 06.01.2024 справу та посаду здав та вибув до нового місця служби – АДРЕСА_1 . 
Отже, станом на дату набрання чинності Постанови №153 (13.02.2025) та на дату подання позивачем рапорту від 09.03.2026, щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень, позивач не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та не був діючим військовослужбовцем даної військової частини.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги військовою частиною НОМЕР_5 .
Не заперечуючи ймовірного права позивача на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої Постановою 153, у військовій частині, де позивач продовжив військову службу, суд зазначає наступне.
Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XІV (далі - Статут).
Згідно з статтею 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу І Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
З питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Водночас, суд звертає увагу на ту обставину, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах, про що неодноразово було зазначено Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.03.2020 у справі №331/5314/16-а, від 15.04.2020 у справі №712/11800/17, від 11.11.2021 у справі №640/13941/20.
Суд погоджується з доводами представника відповідача відносно того, що після виключення ОСОБА_1 зі списків та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , командування військової частини не мало правових підстав і повноважень ініціювати призначення, нарахування або виплату позивачу будь-яких виплат, у тому числі і одноразової грошової виплати у розмірі 1 млн грн передбаченої Постановою №153.
На підставі вище викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153, викладену в листі від 24.03.2026 №690/9843.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, у нездійсненні перевірки обставин неподання військовою частиною НОМЕР_5 документів та зобов`язання вчинити дії щодо призначення позивачу одноразової грошової винагороди в розмірі 1 мільйон гривень, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про Оборону України», Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.
Згідно з пунктом 3 Положення про Міністерство оборони України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, основними завданнями Міноборони є:
забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період щодо: організації в силах оборони заходів оборонного планування; визначення засад воєнної, військової кадрової та військово-технічної політики у сфері оборони;
здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами;
забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національного спротиву;
здійснення в установленому порядку координації діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони;
забезпечення в межах повноважень, передбачених законом, реалізації державної політики з оборонних питань, що пов`язані з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави;
координація діяльності Держспецтрансслужби для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період.
Отже, Міністерство оборони України не наділено повноваженнями щодо прийняття будь- яких рішень щодо зазначеної винагороди.
Відповідно до пункту 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Координатором експериментального проекту є Міністерство оборони, а фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Суд вважає, що будучи координатором експериментального проекту Міністерство оборони України не наділене повноваженнями щодо прийняття рішень стосовно осіб, перелічених в Постанові №153, які претендують на отримання грошової винагороди передбаченої пунктом 4 відповідної постанови.
Крім того, Міністерство оборони України не наділено повноваженнями проводити перевірки обставин неподання військовими частинами документів для проведення виплат одноразової грошової винагороди чи відповідних роз`яснень, та не приймає рішення про призначення одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 грн військовослужбовцям.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що вищевказані позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
Згідно із частиною першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої и статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський