Справа № 758/10015/25 
Категорія 67 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Блащука А.М.,
при секретарі судового засідання Пащелопі Д.Р.
за участю:
представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом Дубчак Л.С. ,
представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання автомобіля особистою приватною власністю,-
У С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 05 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 349, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 26 січня 2019 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. 
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року у справі № 758/13746/24 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено повністю. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрований 05 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 349. Відновлено ОСОБА_5 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Від шлюбу Позивач та Відповідач мають сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17 грудня 2019 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 2861.
Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю (Позивачем). Спору щодо місця проживання дитини сторони не мають. 
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 21 квітня 2017 року, та за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було придбано рухоме майно, а саме автомобіль марки Skoda Superb, 1984 куб. см., 2017 року випуску, № куз. НОМЕР_3 . 
Право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за Відповідачем і фактично такий перебуває у його користуванні. 
Так як вищезазначений транспортний засіб був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відтак діє презумпція спільності права власності, а отже, з урахуванням положень статті 60 СК України та статті 368 ЦК України такий автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, відповідно, належить сторонам у рівних частинах - по 1/2 частині кожному, й підлягає поділу між ними.
Водночас, із урахуванням того, що автомобіль є неподільною річчю, один із подружжя має право на отримання грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного рухомого майна. 
Оскільки зазначений транспортний засіб знаходиться у повному розпорядженні відповідача та позивач до нього не має доступу, для визначення середньої ринкової ціни, представник позивача звернулася із адвокатським запитом до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 про надання інформаційної довідки про середню ринкову ціну колісного транспортного засобу, відповідно до якої така ціна складає 718 570, 00 грн. 
Отже, ОСОБА_3 має право на стягнення із ОСОБА_4 на свою користь грошової компенсації 1/2 частини вартості вказаного вище автомобіля у розмірі 359 285, 00 грн.
З огляду на це, просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу - автомобіля марки Skoda Superb, 1984 куб. см., 2017 року випуску, у розмірі 359 285,00 грн.
Зазначає, що у досудовому порядку сторони не дійшли спільної згоди щодо поділу спільного майна (частина перша статті 71 СК України), а тому, враховуючи наведене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
06.11.2025 відповідачем у справі подано зустрічний позов про визнання автомобіля особистою приватною власністю, в якому просить суд:
- прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя;
- у первісному позові ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовити;
- визнати автомобіль Skoda Superb, НОМЕР_3, НОМЕР_4 особистою приватною власністю ОСОБА_4 .
В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що ОСОБА_4 не оспорює той факт, що спірний автомобіль було придбано 19.04.2017 за договором купівлі-продажу у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» та зареєстрованоно нього (Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_5 від 04.10.2024). Однак він категорично заперечує той факт, що спірний автомобіль було придбано за спільні гроші сторін, про що вказувала представник ОСОБА_3 , Терещенко Л.В. , не зазначивши доказів на підтвердження цих обставин. Джерелом коштів на придбання спірного авто є особисті кошти ОСОБА_4 , подаровані йому бабусею ОСОБА_10 у сумі 1 000 000 грн. Фактична передача коштів відбулася 17.04.2017 вдома у бабусі в присутності позивача за зустрічним позовом та його батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Кошти дарувались особисто ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що він отримав статус адвоката та не міг вільно пересуватись містом, виконуючи свої обов`язки, а не для його «сім`ї», що обумовлювалось реальними конфліктними стосунками між дарувальницею та позивачкою. Подаровані гроші через день були використані на оплату спірного автомобіля; з моменту купівлі автомобілем фактично користується ОСОБА_4 (що зазначила і позивачка в своєму позові), несе витрати на утримання/ремонт/страхування за власний рахунок. З урахуванням наведеного, автомобіль, придбаний за подаровані ОСОБА_4 бабусею кошти, не є спільним майном подружжя, а є його особистою приватною власністю. Тому правових підстав для поділу та компенсації 1/2 його частини - немає.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2025 прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання автомобіля особистою приватною власністю.
08.12.2025 представником відповідача за зустрічним позовом подано до суду заперечення на зустрічний позов.
24.12.2025 представником відповідача за зустрічним позовом подано до суду відзив на позовну заяву за зустрічним позовом.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просила відмовити в повному обсязі.
Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) проти задоволення первісних позовних вимог заперечувала в повному обсязі, просила суд відмовити в їх задоволенні. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.
Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив наступне.
Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що 05 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 349, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 26 січня 2019 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. 
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року у справі № 758/13746/24 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено повністю. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрований 05 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 349. Відновлено ОСОБА_5 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року вказане заочне рішення у спрві від 17.12.2024 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 - задоволено та розірвано шлюб між ними; також відновлено ОСОБА_5 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».
Від шлюбу Позивач та Відповідач мають сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17 грудня 2019 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 2861.
21 квітня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було придбано рухоме майно, а саме автомобіль марки Skoda Superb, 1984 куб. см., 2017 року випуску, № куз. НОМЕР_3 .
В позовній заяві позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом просить суд стягнути із ОСОБА_4 на свою користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості вказаного вище автомобіля у розмірі 359 285, 00 грн.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. 
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. 
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 
Положеннями частин 2, 3 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, що потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.
За змістом ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 
Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 
Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. 
Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Враховуючи наведені норми права, а також правові позиції Верховного Суду, вирішуючи позовні вимоги, першочергово суд повинен встановити у цій справі обсяг спільного сумісного майна подружжя та його вартість.
Таким чином встановлено, що автомобіль марки Skoda Superb, 1984 куб. см., 2017 року випуску, № куз. НОМЕР_3 , був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
Право власності на вказаний автомобіль марки Skoda Superb, 1984 куб. см., 2017 року випуску, № куз. НОМЕР_3 , зареєстровано за ОСОБА_4 та автомобіль перебуває у його користуванні. 
Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, один із подружжя має право на отримання грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного рухомого майна. 
З матеріалів справи вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 надано довідку про середню ринкову ціну колісного транспортного засобу, відповідно до якої така ціна складає 718 570, 00 грн. 
В свою чергу, суд не може взяти за основу зазначену ціну, оскільки транспортний засіб відносно, якого визначалася ринкова вартість, не містить експертного дослідження, а містить середню ринкову вартість.
В той самий час, відповідно до висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експерно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ від 03.06.2025 № 10/3245/89А, зробленого на замовлення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, ринкова вартість спірного автомобіля марки Skoda Superb, 1984 куб. см., 2017 року випуску, № куз. НОМЕР_3 , на дату оцінки склала 633 048 грн. 65 коп. 
З урахуванням експертної оцінки вартості вказаного автомобіля, 1/2 частина його вартості становить 316 524 грн. 33 коп (633048 грн. 65 коп. : 2 = 316 524 грн.). 
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, зокрема пунктами 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Тобто, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц закріплено, що:
«Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18.
Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) проти задоволення первісних позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що джерелом коштів на придбання спірного авто є особисті кошти відповідача ОСОБА_4 .
Вказує на те, що ОСОБА_4 категорично заперечує той факт, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти сторін. Зазначає, що джерелом коштів на придбання спірного авто є особисті кошти ОСОБА_4 , подаровані йому бабусею ОСОБА_10 у сумі 1 000 000 грн. Подаровані гроші були використані на оплату спірного автомобіля. З моменту купівлі автомобілем, фактично, користується ОСОБА_4 , несе витрати на утримання/ремонт/страхування.
Суд критично оцінює доводи сторони відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), що автомобіль Skoda Superb, НОМЕР_3, НОМЕР_4 , є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , виходячи з наступного. 
ОСОБА_4 не оспорює той факт, що спірний автомобіль було придбано 19.04.2017 за договором купівлі-продажу у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» та зареєстровано на нього (Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_5 від 04.10.2024). 
В якості доказів, що автомобіль Skoda Superb, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надає суду копію Договору дарування грошових коштів в розмірі 1 000 000,00 грн. від 17.04.2017, що був укладений ОСОБА_10 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі та розписку про отримання цих коштів. 
Враховуючи суму коштів, яка була подарована, а саме 1 000 000,00 (один мільйон грн.) який перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то договір мав бути нотаріально посвідчений, але цього не було зроблено. Тобто правочин вчинено з порушенням вимог до його форми.
Згідно із ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону.
Отже, суд не може взяти до уваги зазначені доводи відповідача, оскільки надані докази не є належними та допустимими з точки зору закону та не можуть бути взяті до уваги судом.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована.
У разі, коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Таким чином діє презумпція спільності права власності, а отже, з урахуванням положень статті 60 СК України та статті 368 ЦК України, придбаний сторонами автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, відповідно, належить сторонам у рівних частинах - по 1/2 частині кожному, й підлягає поділу між ними.
Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 має право на стягнення із ОСОБА_4 на свою користь грошової компенсації 1/2 частини вартості вказаного автомобіля у розмірі 31624,33 грн., а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
У зв`язку із задоволенням первісних позовних вимог із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 3117 грн. 79 коп. 
Щодо зустрічної позовної заяви.
ОСОБА_4 подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання автомобіля Skoda Superb, НОМЕР_3, НОМЕР_4 , особистою приватною власністю ОСОБА_4 .
Так, позивач за зустрічним позовом вказує, що ОСОБА_4 не оспорює той факт, що спірний автомобіль було придбано 19.04.2017 за договором купівлі-продажу у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» та зареєстровано на нього (Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_5 від 04.10.2024). 
Однак він категорично заперечує той факт, що спірний автомобіль було придбано за спільні гроші сторін, про що вказували представники ОСОБА_3 , адвокати Терещенко Л.В. та Дубчак Л.С., не зазначивши при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. 
Обґрунтовуючи зустрічний позов про визнання автомобіля особистою приватною власністю, ОСОБА_4 посилається на те, що джерелом коштів на придбання спірного автомобіля є особисті кошти ОСОБА_4 , подаровані останньому його бабусею ОСОБА_10 у сумі 1 000 000 грн. 
Вказує, що фактична передача коштів відбулася 17.04.2017 вдома у бабусі в присутності ОСОБА_4 та його батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . 
Кошти дарувались особисто ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що він отримав статус адвоката та не міг вільно пересуватись містом, виконуючи свої обов`язки, а не для його «сім`ї», що обумовлювалось реальними конфліктними стосунками між дарувальницею та позивачкою. 
Подаровані гроші через день були використані на оплату спірного автомобіля; з моменту купівлі автомобілем, фактично, користується ОСОБА_4 , несе витрати на утримання/ремонт/страхування за власний рахунок.
Вважає, що автомобіль не є спільним майном подружжя, а є його особистою приватною власністю, оскільки придбаний останнім за подаровані ОСОБА_4 грошові кошти.
На підставі викладеного вважає, що правові підстави для поділу та компенсації 1/2 частини вартості автомобіля - відсутні.
На підтвердження факту придбання спірного автомобіля за особисті кошти у сумі 1 000 000 грн. ОСОБА_4 надано суду копію вказаного Договору дарування грошових коштів від 17.04.2017 та копію розписки про отримання коштів від 17.04.2017.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Як зазначалось, згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №522/19610/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
В судовому засіданні судом було витребувано у відповідача для дослідження оригінали договору дарування та розписки.
Водночас, представником відповідача за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) не надано суду для дослідження оригіналів витребуваних документів з посиланням на те, що договір та розписка були втрачені в результаті обстрілу, натомість належних доказів, що підтверджують зазначену обставину - суду не надано.
Відповіддно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказала, що є бабусею ОСОБА_4 та все життя працювала адвокатом. В судовому засіданні підтвердила ті обставини, що 17.04.2017 між ОСОБА_4 та нею укладено договір дарування грошових коштів на купівлю автомобіля в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, та ОСОБА_4 написано розписку від 17.04.2027 про отримання зазначених грошових коштів. Кошти передано виключно для здійснення професійної діяльності адвоката онуком (ОСОБА_4). Сторони договору розуміли необхідність нотаріального посвідчення правочину, однак до нотаріуса не ходили через її погане самопочуття. Вказала, що зазначений договір складала сама та зазначила в ньому всі істотні умови. Розуміла необхідність укладення договору хоча б письмово, оскільки усвідомлювала можливість майбутьнього спору між онуком і його дружиною, з якою у родини ОСОБА_4 не склались довірительні та родинні відносини із часу знайомства (свідка (бабусю) не позвали на весілля; батьків не запрошували додому).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав, що є батьком ОСОБА_4 .. В судовому засіданні підтвердив ті обставини, що 17.04.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 укладено договір дарування грошових коштів на купівлю автомобіля в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень та ОСОБА_4 написав розписку від 17.04.2017. Повідомив, що кошти передавалися готівкою.
В свою чергу суд не може вважати надані ОСОБА_4 докази належними та допустимими з огляду на наступне.
Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, нерухомі речі, а також майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому (стаття 718 ЦКодексу).
Договором дарування є правочин, за яким одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно зі статтею 720 ЦК України сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про валюту та валютні операції» валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали.
Згідно із ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), погоджуючись із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 369/2770/16-ц і від 07.11.2018 у справі № 357/3394/16-ц, дійшла висновку, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. 
З аналізованого договору дарування убачається, що він був укладений у простій письмовій формі. 
Враховуючи, що сума коштів, яка була подарована, а саме 1 000 000,00 (один мільйон грн.) перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то договір дарування мав бути нотаріально посвідчений, але цього не було зроблено.
Зважаючи на мотив укладення договору в письмовій формі - уникнути можливий спір за уже існюючих на той час "недружніх" відносин у родині, сторони договору, будучи фаховими юристами, усвідомлювали наслідки недотримання форми вчинення правочину.
Тож встановити визначальні обстивини цієї справи за копією цього договору - не можливо.
Вказані обставини не дають змогу встановити, що автомобіль марки Skoda Superb, 1984 куб. см., 2017 року випуску, № куз. НОМЕР_3 був придбаний ОСОБА_4 саме за його особисті кошти. 
Судом при прийнятті рішення у цій справі враховується й відсутність належних доказів існування сімейних збережень подружжя ОСОБА_13 (на праві спільної сумісної власності) або існування особистих збережень (на праві особистої приватної власності) на час придбання предмету спору (автомобіля) у когось із подружжя. Вказане не суперечить презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, оскікльки іншого не встановлено судом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
З урахуванням наведеного обставини зустрічної позовної заяви не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, не підтверджені належними та допустимими доказами, та вважаються судом не доведеними, а позовні вимогиі такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 12, 13, 76-80, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки Skoda Superb, 1984 куб. см., 2017 року випуску, в розмірі 316 524 (триста шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн. 33 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ), судовий збір у розмірі 3117 грн. 79 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання автомобіля особистою приватною власністю - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
- позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .
- відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя         А.М. Блащук