ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
іменем України
справа № 461/5777/25
провадження № 22-ц/819/868/26
13 травня 2026 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Бездрабко В.О. (суддя – доповідач),
судді: Базіль Л.В.,
Приходько Л.А.,
секретар судового засідання: Сорокіна В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 лютого 2026 року, постановлене під головуванням судді Олійник В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,
встановив:
Зміст позовних вимог
В липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір присуджених до стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей з частини заробітку (доходу) щомісячно до частини його заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Позов мотивований тим, що у Бахмутському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконані перебуває виконавчий лист №658/2450/14-ц, виданий 23 вересня 2014 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 травня 2014 року та до досягнення дітьми повноліття. Станом на 31 березня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
03 квітня 2018 року позивач уклав новий шлюб з ОСОБА_6 . У новій сім`ї позивач утримує двох спільних дітей та сина дружини від попереднього шлюбу. Позивач, його дружина та троє дітей є внутрішньо переміщеними особами, дружина не працює.
З 08 лютого 2025 року позивач перебуває на військовій службі по мобілізації. Пославшись на значне погіршення матеріального стану; зміну сімейного стану; перебування на його утриманні неповнолітніх дітей від нового шлюбу; погіршення стану здоров`я, лікування якого потребує додаткових коштів, ОСОБА_2 просив змінити раніше присуджений за судовим рішенням розмір аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 лютого 2026 року позов задоволений частково.
Зменшений розмір присуджених до стягнення за рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23 вересня 2014 року у справі № 658/2450/14 аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/2 до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Повернуто ОСОБА_2 484,48 грн сплаченого судового збору з державного бюджету України.
Рішення мотивовано тим, що з моменту винесення рішення Каховським міськрайонним судом від 23 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, сімейний стан позивача змінився, ОСОБА_2 уклав новий шлюб та має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей. Стягнення 1/2 частини доходу на трьох дітей від першого шлюбу ставить двох інших дітей позивача у нерівне становище, що суперечить принципу найкращих інтересів кожної дитини.
Суд вважав, що зміна розміру аліментів з 1/2 на 1/3 частину доходів позивача є достатньою і справедливою мірою, яка враховує інтереси усіх його дітей. Разом із цим, позовна вимога про зменшення розміру аліментів до 1/4 частини заробітку призведе до надмірного звуження прав дітей, на утримання яких стягуються аліменти, на належний рівень життя. 
Ухвалюючи рішення, суд зауважив, що перебування на утриманні позивача дитини нової дружини від попереднього шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дітей позивача, оскільки за законом обов`язок утримувати дитину дружини в першу чергу покладено на її батьків. Також суд критично оцінив доводи позивача про те, що його дружина не працює, як підставу для задоволення позовних вимог, зазначивши, що дружина позивача є працездатною особою і її самостійне незабезпечення доходом не повинно обмежувати права дітей від першого шлюбу на належне утримання. Щодо доводів сторін про наявності як у позивача, так і у відповідача певних захворювань, суд зазначив про відсутність доказів втрати сторонами працездатності.
Доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , пославшись неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду від 25 лютого 2026 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неправильним встановленням судом фактичних обставин справи та не наданням належної оцінки доказам, які подані стороною відповідача.
Скаржник зазначила, що зміна присудженого до стягнення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей до 1/3 частини заробітку позивача призведе до порушення їхніх прав, оскільки у такому разі розмір стягнутих аліментів буде меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що уклавши новий шлюб та добровільно взявши на своє утримання двох інших дітей нової дружини, позивач намагається уникнути утримання своїх дітей від попереднього шлюбу. Відповідач разом з дітьми мають статус внутрішньо переміщених осіб; діти набули статусу дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Скаржник самостійно виховує п`ятьох дітей, з яких троє отримують мінімальні аліменти від позивача.
Розгляд справи відбувся у відсутність відповідача та її адвоката Коблик М.В., яка завчасно подала заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Правова позиція інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Козоріз О.О., діючи в інтересах ОСОБА_2 , просила скаргу залишити без задоволення, пославшись на законність та обґрунтованість рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 лютого 2026 року, яке відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. У зв`язку зі зміною сімейного статусу позивача, перебуванням на його утриманні ще двох неповнолітній дітей, вимушеним переселення з постійного місця проживання у зв`язку зі збройною агресією рф, погіршенням стану здоров`я, який вимагає додаткових витрат на лікування, матеріальний стан позивача значно погіршився та не дозволяє здійснювати сплату аліментів на користь відповідача у раніше визначеному розмірі частини заробітку (доходу).
Розгляд справи апеляційним судом
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Коблик М.В просила апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Адвокат Козоріз О.О., діючи в інтересах ОСОБА_2 , проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, що сторонами не заперечується.
Згідно рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23 вересня 2014 року (справа №658/2450/14) з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 28 травняи2014 року, до досягнення дітьми повноліття. 
Листом від 22 квітня 2025 року Бахмутський відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області повідомив про відсутність у ОСОБА_2 станом на 31 березня 2025 року заборгованість по аліментах у виконавчому провадженні №АСВП 46947866 (а.с. 20).
03 квітня 2018 року позивач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області.
Позивач разом з дружиною ОСОБА_6 є батьками неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.17, 18).
Сторони разом зі спільними дітьми мають статус внутрішньо переміщених осіб; неповнолітні діти набули статус дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а.с.11-16, 106-110). 
З 08 лютого 2025 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації (а.с.29).
Зі звіту військової частини НОМЕР_2 від 09 січня 2026 року встановлено, що за період з 01 травня по 31 грудня 2025 року з грошового забезпечення ОСОБА_2 проводилися відрахування та виплати за виконавчим листом №658/2450/14 щодо стягнення аліментів у розмірі частини доходів позивача (а.с.125).
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, він хворіє, несе витрати на лікування, в новому шлюбі у нього народилася неповнолітня дитина – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також на його на утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітній син дружини від попереднього шлюбу – ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 192 СК України щодо зменшення розміру присуджених до стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання спільних з відповідачем неповнолітніх дітей, пов`язаних зі зміною сімейного стану позивача після ухвалення Каховським міськрайонним судом Херсонської області рішення від 23 вересня 2014 року у справі №658/2450/14, а саме укладення нового шлюбу та перебуванням на утриманні позивача неповнолітніх сина ОСОБА_8 та доньки  ОСОБА_7 . 
На думку колегії суддів, визначаючи розмір зменшених до стягнення з позивача аліментів з 1/2 до 1/3 частини заробітку (доходу), суд правомірно не взяв до уваги твердження позивача про те, що його дружина не працює, а сам позивач хворіє на ряд захворювань, зваживши на те, що ОСОБА_6 є працездатною особою та за відсутності доказів понесення позивачем додаткових витрат на лікування. 
Доводи апеляційної скарги про те, що зменшення розміру присуджених до стягнення аліментів призведе до порушення прав спільних дітей сторін, оскільки розмір аліментів буде меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позбавленні правового обґрунтування, оскільки розмір аліментів на дитину у будь-якому разі не може бути меншим законодавчо визначеного гарантованого мінімуму.
Аргументи скаржника про те, що уклавши новий шлюб, позивач добровільно взяв на своє утримання двох інших дітей нової дружини й тим самим намагається уникнути утримання своїх дітей від попереднього шлюбу, суд апеляційної інстанції визнає недоведеними та неприйнятними, адже в Україні право на шлюб та народження дітей гарантовано Конституцією України, Сімейним кодексом України.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що задовольнивши частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що змінився матеріальний та сімейний стан позивача, що є підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_1 з 1/2 на 1/3 частини заробітку (доходу).
Згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Абзацом 2 частини другої статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З матеріалів справи встановлено, що справа неодноразово призначалася судом до розгляду, серед іншого, на 17 та 25 лютого 2026 року, але у призначені судові засідання відповідач та її адвокат не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог частини шостої статті 128 ЦПК України, про що свідчать довідки про доставку судових повісток до електронного кабінету адвоката.
16 лютого 2026 року від адвоката відповідача ОСОБА_1 – Коблик М.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи призначеного на 17 лютого 2026 року на іншу дату, з посиланням на небезпекову ситуацію в країні, відключення електроенергії, віддаленість проживання відповідача та її адвоката у м.Львові від місця розташування суду (а.с.112). Заява адвоката Коблик М.В. була задоволена судом.
Згідно матеріалів справи у судове засідання 25 лютого 2026 року відповідач та її адвокат, будучи повідомленими про призначений розгляд справи, не з`явилися. Розгляд справи відбувся у відсутність сторони відповідача.
За наявними документами в підсистемі «Електронний суд» апеляційним судом встановлено, що 19 лютого 2026 року представником відповідача – адвокатом Коблик М.В. в електронному виді була подана заява про призначення розгляду справи 25 лютого 2026 року в режимі відеоконференції, яка судом першої інстанції по суті не вирішена. Отже, апеляційний суд констатує порушення судом першої інстанції норм процесуального права, передбачених статтею 212 ЦПК України, щодо не розгляду заяви адвоката про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Разом із цим, наведені процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи по суті, оскільки суд надав правової оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов та врахував усі надані ОСОБА_1 докази. Фактично в апеляційній скарзі відповідач повторно виклала свою правову позицію по справі, яка відповідає доводам ОСОБА_1 , наведеним у відзиві. Тобто, нових обставин чи доказів, якими відповідач могла заперечити проти пред`явлених позовних вимог, у разі участі її адвоката в судовому засіданні 25 лютого 2026 року, суду не надано.
З огляду на викладене та за відсутності обов`язкових підстав для скасування судового рішення (частина третя статті 376 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку, що рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 січня 2026 року постановлено з додержанням вимог закону, до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, надана правильна оцінка наявним у справі доказам, встановленні порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи по суті, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 травня 2026 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль 

Л.А. Приходько