ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/242/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 №921130148454 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком, відповідно до статті 24 Закону №1058;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі «Нове життя» з 1975 по 1978 роки та з 1989 по 1992 роки, як повні роки (тобто по 1 рік за кожний); з 01.01.1993 по 04.09.2000 страховий стаж у розмірі 7 років 9 місяців 4 дні; 
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фону України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2025 про перерахунок призначеної пенсії за віком.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком. В 2025 році позивач звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого до 01.01.2004. Однак за результатами розгляду такої заяви відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням періоду роботи з 1993 по 2000 роки згідно з трудовою книжкою колгоспника за відсутності довідки про трудову участь з відомостями про вироблений трудовий мінімум. Таке рішення відповідача вважає протиправним, оскільки в його трудовій книжці наявні відомості про кількість відпрацьованих людиноднів. Більше того, відповідач жодним чином не обґрунтував причини невірного розрахунку страхового стажу за період з 1975 по 1979 роки та з 1989 по 1992 роки. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
18 лютого 2026 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зазначив, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. За результатом розгляду матеріалів електронної пенсійної справи позивача було встановлено, що до страхового стажу зараховані періоди роботи в колгоспі за фактичною тривалістю. Окрім того, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 1993 по 2000 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , оскільки заявником не надано довідку, яка підтверджує трудову участь з урахуванням виробленого членом колгоспу мінімуму та фактично відпрацьовані вихододні або довідку про реорганізацію підприємства. Вважає, що врахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі після 1965 року без врахування час роботи за фактичною тривалістю є порушенням пенсійного законодавства.
19 лютого 2026 року 3-я особа подала до суду письмові пояснення №0700-0902-8/10349 від 17.02.2026, в яких звертає увагу на те, що подана позивачем заява була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Тому вважає, що відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити певні дії щодо такої заяви. 

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУ ПФУ в Закарпатській області) з 05 квітня 2013 року та отримує пенсію за віком.
Пенсію призначено з урахуванням страхового стажу 20 років 6 місяців 8 днів, в тому числі 9 років роботи в колгоспі, а саме з 20 листопада 1974 року по 31 грудня 1992 року. 
24 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи у колгоспі «Нове життя» Лужанської сільської ради Рахівського району з 1975 по 1979 року включно та з 1989 по 2000 роки включно та у зв`язку з цим просив провести перерахунок його пенсії.
Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області), яке рішенням №921130148454 від 01.12.2025 відмовило ОСОБА_1 у проведенні перерахунку. Таке рішення аргументовано тим, що заявником не надано довідку, яка підтверджує трудову участь з урахуванням виробленого членом колгоспу мінімуму та фактично відпрацьовані вихододні або довідку про реорганізацію підприємства.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).
Спірні правовідносини в даній адміністративній справі виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача окремі періоди роботи в колгоспі.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).
Згідно ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказане кореспондується також з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі – Постанова №310) та п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі – Інструкція)
Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. 
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).
Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі – Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки від 23.09.1970).
З наявної в матеріалах пенсійної справи копії трудової книжки від 23.09.1970 вбачається, що 20 листопада 1974 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в колгосп «Нове життя» шофером 2 класу лісовоза, з якої звільнений 04 вересня 2000 року. 
Зазначені відомості, зокрема щодо дати прийняття на роботу, звільнення, розпорядчих документів, на підставі яких були зроблені відповідні записи, посада позивача, внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема: відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.
Вказане відповідачем не заперечується.
Підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 стала відсутність довідки, яка підтверджує трудову участь з урахуванням виробленого членом колгоспу мінімуму та фактично відпрацьовані вихододні або довідки про реорганізацію підприємства.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі – Порядок).
Згідно з п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження стажу роботи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.
В свою чергу в спірних правовідносинах відомості щодо періоду роботи ОСОБА_1 зазначені в трудовій книжці від 23.09.1970, яка була подана при призначенні пенсії. Тому суд вважає, що такі відомості є належним доказом підтвердження стажу роботи позивача в колгоспі «Нове життя».
Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу, а відмова в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.
Окрім цього, суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21.06.2019 у справі № 727/384/17 та від 10.02.2020 у справі № 195/840/17 зазначав, що відсутність додаткових відомостей, а саме уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування такого періоду в страховий стаж позивача.
Суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Натомість довідка про підтвердження стажу роботи повинна враховуватися виключно у випадках відсутні відповідних відомостей в трудовій книжці.
Щодо посилань відповідача на невиконання ОСОБА_1 встановленого мінімуму трудоднів, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 5 Постанова №310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.
Як вбачається з трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в такій наявні відомості про роботу з 1975 року по 1995 рік. Дійсно за період з 1975 по 1979 рр. та з 1992 по 1995 рр. в трудовій книжці колгоспника не внесено відомості про встановлений мінімум трудоднів (або людиноднів) на рік. Однак зазначено дані про кількість відпрацьованих позивачем людиноднів за 1975 по 1979 рр.
На думку суду, у разі відсутності у документах інформації про встановлений у спірний період мінімум трудової участі, відповідач в будь-якому випадку повинен здійснити відповідне обчислення стажу в разі відсутності встановленого для позивача мінімуму трудової участі в громадському господарстві згідно з чинним законодавством.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17) та від 06.03.2018, 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а (№К/9901/44334/18), №754/14898/15-а.
Поряд з цим суд вважає правомірним проведений відповідачем кратний обрахунок страхового стажу позивача за період роботи з 1989 по 1992 рр. в колгоспі «Нове життя», оскільки згідно з відомостями трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 не в повній мірі виконував встановлений колгоспом мінімум людиноднів. Так, при затвердженому мінімумі 305 людиноднів, позивач виконав його в наступній кількості: 1989 рік – 297, 1990 рік – 292, 1991 рік – 286, 1992 рік – 132. 
Статтею 56 Закону №1556 передбачено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 №17 «Про порядок застосування окремих положень статей Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. 
Доказів того, що невиконання позивачем встановленого мінімуму людиноднів було зумовлено поважними причинами матеріали справи не містять, а позивач про наявність таких не заявляє.
Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10).
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Отже, щодо зобов`язальної частини рішення суду, суд враховує процесуальні норми, відповідно до яких суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В даному випадку питання обчислення страхового стажу, з урахуванням висновків суду, відносяться до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України. Тобто, відповідач має обов`язок перевірити чи виконано всі умови, визначені законом, які є необхідними для прийняття законного рішення щодо перерахунку пенсії.
Тому суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву від 24.11.2025 про перерахунок пенсії, з врахуванням висновків суду у цій справі. 
Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Згідно вимог ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Надії Алексєєнко, буд. 106, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49008, код ЄДРПОУ – 13486010), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ – 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково. 

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 №921130148454 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2025 про перерахунок призначеної пенсії за віком і за результатами повторного розгляду прийняти обґрунтоване рішення, з врахуванням висновків суду. 

4. В решті позову відмовити. 

5. Стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Краматорський район, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ – 13486010) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань 709,97 грн. (Сімсот дев`ять гривень 97 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Р.О. Ващилін