ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року місто Київ
Справа № 356/1117/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8700/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 02 лютого 2026 року (ухвалено у складі судді Дудар Т.В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У 2025 році позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 276951-КС-001 про надання кредиту від 03.04.2021, що становить 16 201,86 грн, що складається з: 
суми прострочених платежів по тілу кредиту - 7 000 грн; 
суми прострочених платежів по процентах - 8 743,56 грн; 
суми прострочених платежів за комісією - 458,30 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03.04.2021 між сторонами укладено Договір №276951-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (далі - Кредит), а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням).
Водночас до теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості, чим порушив свої зобов`язання, встановлені Договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Березанський міський суд Київської області заочним рішенням від 02 лютого 2026 року позов задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 5 070 грн (тіло кредиту), судовий збір 758 грн, у решті вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача - адвокат Клименко Т.В. 27 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення змінити, збільшивши загальний розмір стягнутої заборгованості до 16 201,86 грн, здійснити перерозподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою доказів та з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні частини заборгованості, неправильно витлумачив зміст кредитного договору та фактично проігнорував поданий розрахунок заборгованості, який відповідає умовам договору і враховує всі здійснені платежі. Зокрема, суд неправильно врахував сплату 1 930 грн, віднісши її виключно в рахунок тіла кредиту, хоча ця сума була розподілена в рахунок погашення відсотків відповідно до умов договору та розрахунку.
Наголошує, що суд помилково ототожнив проценти за користування кредитом із процентами за прострочення, хоча заявлені до стягнення проценти є платою за правомірне користування кредитом у межах строку дії договору, а не відповідальністю за порушення зобов`язання, що неодноразово було предметом судового розгляду в інших подібних справах.
Вказує на безпідставність висновків суду щодо відмови у стягненні комісії, оскільки така комісія прямо передбачена умовами договору та Законом України «Про споживче кредитування», є складовою загальних витрат за кредитом і була погоджена сторонами за факт надання кредиту.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі відповідач отримав засобами поштового зв`язку 19 березня 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 125).
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що сторони уклали Договір №276951-КС-001 про надання кредиту від 03.04.2021 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України « Про електронну комерцію».
Згідно з п. 1 даного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів (надалі - договір). Тип кредиту: кредит. Строку кредиту: 16 тижнів. Процентна ставка: в день 1,27460678, фіксована. Комісія за надання кредиту: 1 050 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 7 000 грн. Термін дії Договору: до 24.07.202. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 15 440 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 560,29473190 процентів (а.с. 27).
Судом також було досліджено копії: паспорту споживчого кредиту (а.с. 25-26); пропозиції укласти Договір (оферти) №276951-КС-001 про надання кредиту (а.с. 28); прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №276951-КС-001 про надання кредиту (а.с. 29); візуальної форми послідовності дій клієнта (а.с. 30); правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (а.с. 33-35).
Згідно з п.п 3.1.7 п.3.1 розділу 3 правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», укладаючи цей договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі Договір про надання кредиту), підписані з використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаними власноруч, що повністю відповідає положенням ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що Договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.
Позивач надав анкету-клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - http://my.bizpozyka.com), в якій зазначені дані позичальника ОСОБА_1 , серед яких вказано: сума бажаного кредиту: 7000,00 грн.; дата отримання кредиту: 03.04.2021; фінансовий номер телефону позичальника: НОМЕР_2 ; номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів: НОМЕР_1 (а.с. 31).
Також, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором позивач надав розрахунок заборгованості за кредитом у гривні, відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 станом на 30.10.2025 16:10:12 має залишок заборгованості згідно кредитного договору 16201,86 грн., з яких за кредитом: 7000,00 грн.; по відсотках: 8743,56 грн.; по комісії 458,30 грн. Окрім цього, в даному документів зазначено, що ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення боргу в сумі 1930,00 грн. (а.с. 12-23).
Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про стан заборгованості ОСОБА_1 за Договором №276951-КС-001 про надання кредиту від 03.04.2021 року, підписана директором ТОВ «БІЗПОЗИКА» Р.О. Тимощуком, і відповідно до якої станом на 30.10.2025 р. відповідач має загальну заборгованість за договором: 16201,86 грн. (а.с. 24).
Щодо підтвердження перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів в сумі 7000,00 грн., то позивач надав суду доказ у вигляді платіжної інструкції «ТАС Pay», з якої вбачається, що 03.04.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_3 відповідачці ОСОБА_1 надано кредит шляхом зарахування на її рахунок 7000,00 грн. (а.с. 32).
Наведене також підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , яка надана на вимогу суду (а.с. 81-82).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України. 
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, умов та порядку нарахування відсотків, комісій та інших сум, заявлених позивачем до стягнення.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Рішення суду мотивовано так:
- неможливо поза розумним сумнівом встановити, що ОСОБА_1 , відповідно до договору №276951-КС-001 про надання кредиту та правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», було підписано договір та додатки до нього Електронним підписом одноразовим ідентифікатором, адже матеріали справи не містять жодних підтверджень на здійснення відповідачкою вказаної дії;
- однак, іншими матеріалами справи підтверджується отримання ОСОБА_1 від позивача 7 000 грн на її картковий рахунок. Враховуючи часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості у сумі 1 930 грн, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума в частині тіла кредиту з урахуванням здійсненої відповідачем оплати, що в підсумку буде становити - 5 070 грн;
- позивачем не доведено волевиявлення відповідача на підписання Договору №276951-КС-001 про надання кредиту від 03.04.2021, який міститься в матеріалах справи, саме на вказаних в ньому умовах, а тому суд позбавлений можливості перевірити, які саме додаткові та супутні послуги кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, були передбачені у кредитному договорі та за які позивачем була нарахована комісія за обслуговування кредиту;
- зважаючи на те, що позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, заборгованість за яким просить стягнути позивач, то відсутні правові підстави для їх стягнення. Тому позов у частині стягнення оплати за прострочення платежів по процентах у сумі 8 743,56 грн та по комісії у сумі 458,30 грн не підлягає задоволенню.
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Насамперед колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 була належним чином та реально повідомлена про розгляд справи як у суді першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 76), так і в суді апеляційної інстанції (а. с. 125).
Разом із цим, відповідачка не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, не надала суду першої інстанції заперечень проти заявлених вимог, не подала власного розрахунку заборгованості, не заперечила факту отримання кредитних коштів на банківську картку, зазначену в анкеті клієнта, та не надала доказів повного чи часткового погашення заборгованості в іншому розмірі, ніж це враховано позивачем.
Також відповідачка не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, не висловила заперечень щодо доводів апеляційної скарги та не надала доказів на спростування обставин, на які посилається позивач.
Колегія суддів звертає увагу, що пасивна процесуальна поведінка відповідачки сама по собі не є безумовною підставою для задоволення позову, однак у цій справі вона має значення у сукупності з наданими позивачем письмовими та електронними доказами, які відповідачка не спростувала.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, фактично визнав доведеним отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у розмірі 7 000 грн на картковий рахунок, зазначений нею в анкеті клієнта, а також визнав факт часткового погашення заборгованості у сумі 1 930 грн. Водночас визнавши ці обставини встановленими, суд дійшов помилкового висновку про відсутність достатніх доказів погодження відповідачкою умов кредитного договору щодо процентів та комісії.
Такий висновок є внутрішньо суперечливим, оскільки отримання відповідачкою кредитних коштів саме за договором № 276951-КС-001, зазначення її персональних даних, фінансового номера телефону, електронної адреси, карткового рахунку, на який перераховано кошти, подальше часткове погашення заборгованості, а також наявність у матеріалах справи договору, оферти, акцепту, паспорта споживчого кредиту, анкети клієнта та візуальної форми послідовності дій клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача у сукупності підтверджують факт укладення сторонами саме кредитного договору на умовах, зазначених у наданих позивачем документах.
Застосований судом першої інстанції підхід щодо неможливості встановити факт підписання договору «поза розумним сумнівом» не відповідає правилам доказування у цивільному процесі. Цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності сторін, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У цій справі надані позивачем докази у своїй сукупності є достатніми для висновку про укладення договору, отримання відповідачкою кредитних коштів та виникнення у неї обов`язку повернути кредит, сплатити проценти і комісію відповідно до погоджених умов.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття другою стороною. За змістом статті 12 цього Закону електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Із матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» сформувало пропозицію укласти договір № 276951-КС-001 про надання кредиту, адресовану ОСОБА_1 . У цій пропозиції зазначено істотні умови кредитування: суму кредиту - 7 000 грн, строк кредиту - 16 тижнів, фіксовану процентну ставку - 1,27460678 % на день, комісію за надання кредиту - 1 050 грн, строк дії договору - до 24 липня 2021 року, орієнтовну загальну вартість кредиту - 15 440 грн та орієнтовну реальну річну процентну ставку - 560,29473190 %.
Також у матеріалах справи міститься акцепт пропозиції, у якому від імені ОСОБА_1 зазначено, що вона з умовами пропозиції ознайомлена, повністю і безумовно їх приймає та акцептує. Візуальна форма послідовності дій клієнта підтверджує вхід відповідачки до особистого кабінету, передання інформації щодо обраних умов кредиту, надання їй паспорта споживчого кредиту для ознайомлення та подальші дії в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (а. с. 30).
Крім того, анкета клієнта містить персональні дані відповідачки, її РНОКПП, адресу, електронну адресу, фінансовий номер телефону та номер банківської картки для перерахування коштів НОМЕР_1 . Саме на цю картку позивачем було перераховано 7 000 грн, що підтверджується платіжним документом, а також випискою з особового рахунку, наданою на вимогу суду (а. с. 31, 32, 82-82).
Указані докази узгоджуються між собою за датою, особою позичальника, номером договору, сумою кредиту, банківською карткою, фінансовим номером телефону та розміром заявленої заборгованості. Вони не містять таких суперечностей, які б давали підстави для сумніву у факті укладення договору та отримання відповідачкою кредитних коштів.
При цьому відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, не надала жодного доказу того, що її персональні дані, фінансовий номер телефону чи банківська картка були використані іншою особою без її волі, не заперечила факту отримання коштів саме на належний їй картковий рахунок, не зверталася із заявами про шахрайські дії третіх осіб та не надала доказів, які б спростовували укладення договору в електронній формі.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору саме на викладених у ньому умовах не відповідає фактичним обставинам справи та зібраним доказам.
Суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні процентів за користування кредитом, фактично ототожнивши їх із санкціями за прострочення виконання грошового зобов`язання. Натомість із розрахунку заборгованості та умов договору вбачається, що позивач заявив до стягнення саме проценти за користування кредитом, які нараховувалися у межах строку кредитування, а не проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, і не штрафні санкції.
Умовами договору сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, наявний на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, з урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем за фіксованою ставкою 1,27460678 % на день на залишок заборгованості за тілом кредиту в межах строку дії договору, тобто до 24 липня 2021 року. Після цієї дати проценти за користування кредитом позивачем не нараховувалися, їх розмір залишився незмінним і становить 8 743,56 грн з урахуванням здійснених відповідачкою платежів.
Отже, заявлені до стягнення проценти є платою за користування кредитними коштами відповідно до статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умов договору, а не заходом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів також враховує, що за графіком платежів орієнтовна загальна вартість кредиту становила 15 440 грн, у тому числі проценти - 7 390 грн, за умови належного виконання позичальником графіка платежів. Такий розрахунок ґрунтувався на тому, що з кожним платежем сума основного боргу, на яку щоденно нараховуються проценти, мала зменшуватися.
Однак відповідачка належним чином графік платежів не виконала, здійснила лише часткову оплату у загальному розмірі 1 930 грн, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку була зарахована на погашення процентів і комісії, а не тіла кредиту. Тіло кредиту в розмірі 7 000 грн залишилося непогашеним, у зв`язку із чим проценти продовжували нараховуватися на фактичний залишок основної заборгованості протягом строку дії договору.
Саме тому висновок суду першої інстанції про те, що зі сплаченої відповідачкою суми 1 930 грн необхідно зменшити тіло кредиту, є помилковим і не відповідає наданому позивачем розрахунку заборгованості та умовам кредитного договору.
Довідка про стан заборгованості та детальний розрахунок заборгованості узгоджуються між собою та підтверджують наявність заборгованості станом на 30 жовтня 2025 року у загальному розмірі 16 201,86 грн, з яких: 7 000 грн - заборгованість за кредитом, 8 743,56 грн - заборгованість за процентами, 458,30 грн - заборгованість за комісією. Штрафи за договором не нараховувалися та до складу позовних вимог не включалися.
Відповідачка власного контррозрахунку заборгованості не надала, правильність здійсненого позивачем розрахунку не спростувала, доказів повернення кредиту, сплати процентів або комісії в іншому розмірі матеріали справи не містять.
За таких обставин колегія суддів вважає доведеним заявлений позивачем розмір заборгованості за кредитним договором.

Щодо комісії за надання кредиту колегія суддів зазначає таке.
Суд першої інстанції помилково виходив із того, що позивач не довів наявності правових підстав для стягнення комісії. З матеріалів справи вбачається, що комісія за надання кредиту прямо передбачена умовами договору, офертою, акцептом, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів. Її розмір визначено у договорі як фіксований, а саме 1 050 грн.
Отже, відповідачка при укладенні договору була обізнана з наявністю комісії, її розміром та порядком сплати, оскільки ці умови безпосередньо містилися в кредитних документах, які були надані їй в електронній формі та прийняті нею шляхом акцепту пропозиції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника, для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
У цій справі йдеться саме про разову комісію за надання кредиту, прямо погоджену сторонами у договорі, а не про щомісячну комісію за обслуговування кредиту, яка не була індивідуально погоджена зі споживачем. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення залишку комісії у сумі 458,30 грн є помилковим.
Колегія суддів також бере до уваги, що відповідачка, отримавши кредитні кошти та здійснивши часткове погашення заборгованості, вчинила дії, які свідчать про фактичне визнання існування кредитних правовідносин між сторонами. Такі дії узгоджуються з наданими позивачем доказами укладення договору та спростовують висновок суду першої інстанції про недоведеність погодження відповідачкою умов договору.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтвердив факт укладення між сторонами договору № 276951-КС-001 про надання кредиту від 03 квітня 2021 року, факт перерахування відповідачці кредитних коштів у розмірі 7 000 грн, умови нарахування процентів та комісії, часткове погашення заборгованості відповідачкою, а також наявність непогашеної заборгованості у загальному розмірі 16 201,86 грн.
Натомість висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення лише 5 070 грн - тіла кредиту ґрунтується на неправильній оцінці доказів, помилковому застосуванні норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п.п. 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційна скарга ТОВ «Бізнес Позика» підлягає задоволенню, а заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 02 лютого 2026 року скасуванню із ухваленням нового судового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви (а. с. 11) та апеляційної скарги (а. с. 112) в загальному розмірі 6 056 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити.
Заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 02 лютого 2026 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованості за кредитним договором №276951-КС-001 від 03 квітня 2021 року в розмірі 16 201,86 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 7 000 грн, заборгованості за процентами - 8 743,56 грн та заборгованості за комісією - 458,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 6 056 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова