ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

21 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/716/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом адвоката Ільїної Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

08.04.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Ільїної Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 21.01.2026 №262240035337;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Миколаївській області повторно розглянути заяву від 12.01.2026р. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003р., з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 23.06.1984р., наступні періоди роботи: з 09.01.1992 по 08.08.1994; з 25.08.1994 по 22.11.1994; з 24.02.1995 по 12.09.1995; з 12.07.1996 по 08.11.1997.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за час своєї трудової діяльності набув права на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Через ведення бойових дій в травні 2022 року позивач виїхав з Луганської області, наразі перебуває на обліку в якості внутрішньо переміщеної особи та фактично мешкає в м. Київ що підтверджується довідкою про взяття на облік ВПО №3002-5001522197 від 05.05.2022.
12.01.2026 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідними документами до територіального органу Пенсійного фонду України.
Рішенням №262240035337 від 21.01.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовило в призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно вищезазначеної відповіді за результатами розгляду доданих до заяви документів та враховуючи дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, на думку відповідача, страховий стаж позивача складає 28 років 11 місяців та 03 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.
Кількість зарахованих років до страхового стажу підтверджується також Довідкою РС-право.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області до страхового стажу позивача не зараховано: 
періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 23.06.1984р., а саме: з 09.01.1992 по 08.08.1994 - не враховано 2 роки та 7 місяців; підстава: наявне виправлення номеру наказу в підставах внесення запису про прийняття;
період роботи на території російської федерації, а саме: з 25.08.1994 по 22.11.1994 - не враховано 2 місяці, 29 днів; з 24.02.1995 по 12.09.1995 - не враховано 6 місяців, 20 днів; з 12.07.1996 по 08.11.1997 - не враховано 1 рік, 3 місяці та 28 днів; підстава: оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;
період здійснення підприємницької діяльності, а саме: з вересня — грудня 2002 року - не враховано 4 місяці; підстава: відсутні дані про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку № 637; з січня — лютого, квітня — травня, липня — серпня та жовтня — листопада 2003 року - не враховано 8 місяців; підстава: відсутні дані про сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку № 637.
Вже починаючи з січня 2003 року страховий стаж за період ведення підприємницької діяльності обчислено за даними наявними в Єдиному реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків, що підтверджується Формою ОК-5. Всього позивачу не було зараховано 5 років 8 місяців та 17 днів.
Верховний Суд у своїх постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а сформулював правові висновки про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
До набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022, Україна як держава – учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою. Тому припинення росією з 01.01.2023 участі в Угоді не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023. Як висновок, Позивач має право на зарахування йому трудової діяльності на території російської федерації, а саме 2 роки, 1 місяць та 17 днів.
Щодо періоду ведення підприємницької діяльності у Позивача всі документи залишились на тимчасово окупованій території.
Оскаржуване рішення позивач вважає незаконним та таким, що винесено з порушенням порядку прийняття рішення, порушує його право на належний соціальний захист та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
23.04.2026 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке. 
12.01.2026 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058).
21.01.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення №262240035337 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 з урахуванням наступних правових норм та фактичних обставин.
На день звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 12.01.2026р. пенсійний вік позивача становить 60 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року — не менше 32 років.
За наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 : - з 09.01.1992 по 08.08.1994, оскільки наявне виправлення номеру наказу в підставах внесення запису про прийняття; - на території російської федерації з 25.08.1994 по 22.11.1994, з 24.02.1995 по 12.09.1995 та з 12.07.1996 по 08.11.1997, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991; - за даними трудової книжки наявна інформація про період ведення підприємницької діяльності з 19.09.2002 по 01.02.2011.
До страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності протягом: - вересня — грудня 2002 року, оскільки відсутні дані про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку №637; - січня — лютого, квітня — травня, липня — серпня та жовтня — листопада 2003 року, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку №637.
Страховий стаж за період ведення підприємницької діяльності після січня 2004 року, обчислено за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Так, страховий стаж позивача склав 25 років 03 місяці 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058. 
Таким чином, рішення Головного управління в Миколаївській області від 21.01.2026р. №262240035337 про відмову в призначенні Позивачу пенсії за віком є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.
Отже, вимога позивача про визнання протиправним скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області області про відмові в призначенні позивачу пенсії є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги зобов`язати Головне управління зарахувати до страхового стажу Позивача періоди роботи з 09.01.1992р. по 08.08.1994р.; з 25.08.1994р. по 22.11.1994р.; з 24.02.1995р. по 12.09.1995р.; з 12.07.1996р. по 08.11.1997.
23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-ІХ “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року”, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.
Відповідно до частини 1 статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення допозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. 
З 01.01.2023 Російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення” передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023.
Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/ договорів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено. На сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та Російською федерацією не укладено.
Так, до загального страхового стажу враховано періоди роботи з 09.01.1992 по 08.08.1994, оскільки наявне виправлення номеру наказу в підставах внесення запису про прийняття; на території російської федерації з 25.08.1994 по 22.11.1994, з 24.02.1995 по 12.09.1995 та з 12.07.1996 по 08.11.1997, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припи-нила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалеж-них Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991.
На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , дубліката довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки від 05.05.2022 № 3002-5001522197.
12.01.2026 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком
Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. 
Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 21.01.2026 № 262240035337 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, оскільки відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
Рішення вмотивовано таким.
«…Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 12.01.2026. 
Пенсійний вік відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. 
Вік заявника 60 років.
Необхідний страховий стаж відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж – це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб).
Відповідно до п. 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Страховий стаж особи для визначення права становить 28 років 11 місяців 03 дні, страховий стаж — 25 років 03 місяці 10 днів. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 23.06.1984 (далі — трудова книжка):
з 09.01.1992 по 08.08.1994, оскільки наявне виправлення номеру наказу в підставах внесення запису про прийняття;
на території російської федерації з 25.08.1994 по 22.11.1994, з 24.02.1995 по 12.09.1995 та з 12.07.1996 по 08.11.1997, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991;
- за даними трудової книжки наявна інформація про період ведення підприємницької діяльності з 19.09.2002 по 01.02.2011.
До страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності протягом:
вересня — грудня 2002 року, оскільки відсутні дані про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку № 637; 
січня — лютого, квітня — травня, липня — серпня та жовтня — листопада 2003 року, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку № 637.
Страховий стаж за період ведення підприємницької діяльності після січня 2004 року, обчислено за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Заявник не працює. 
Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 01.01.2029.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує…».
Згідно із формою РС-право «Стаж для розрахунку права: ОСОБА_1 », страховий стаж позивача становить 28 років 11 місяці 3 дні, а саме:
- 01.09.1981 – 16.07.1984 – навчання у вищих/середн.НЗ – 2 роки 10 місяців 16 днів;
- 23.07.1984 – 24.12.1984 – 0 років 5 місяців 2 дні;
- 15.01.1985 – 15.04.1985 – 0 років 3 місяці 1 день;
- 04.05.1985 – 15.06.1987 – військова служба строкова – 2 роки 1 місяць 12 днів;
- 03.08.1987 – 15.08.1987 – 0 років 0 місяців 13 днів;
- 16.08.1987 – 02.01.1992 – 4 роки 4 місяці 17 днів;
- 25.09.1995 – 15.04.1996 – 0 років 6 місяців 21 день;
- 23.08.2000 – 18.02.2001 – безробіття – 0 років 5 місяців 26 днів;
- 01.03.2003 – 31.03.2003 – 0 років 1 місяць 0 днів;
- 01.06.2003 – 30.06.2003 – 0 років 1 місяць 0 днів;
- 01.09.2003 – 30.09.2003 – 0 років 1 місяць 0 днів;
- 01.12.2003 – 31.12.2003 – 0 років 1 місяць 0 днів;
- 01.01.2004 – 30.04.2009 – підприємець (внески) п.3.1 (п.п.ЗУ №1058) – 1 рік 0 місяців 0 днів;
- 01.07.2010 – 31.01.2011 – 2410601138 – 0 років 7 місяців 0 днів;
- 01.03.2012 – 13.09.2013 – 35389271 – 1 рік 6 місяців 10 днів;
- 04.10.2013 – 31.08.2017 – 02540769 – 3 роки 10 місяців 5 днів;
- 01.09.2017 – 31.08.2022 – 02541119 – 5 років 0 місяців 0 днів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.12.2014 №28-2, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі – головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі – Фонд).
16.03.2021 за № 339/35961 в Міністерстві юстиції України зареєстровано постанову правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.12.2020 № 25-1, якою затверджено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1). 
Зазначеною постановою правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.12.2020 № 25-1, зокрема, передбачено можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.
Згідно із розділом IV п. 4.2 Порядку 22-1 із змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.12.2020 № 25-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. 
Заява позивача щодо призначення пенсії за віком розглянута ГУПФУ в Миколаївській області з урахуванням принципу екстериторіальності.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі – Закон № 1058), який набув чинності з 1 січня 2004 року.
У відповідності до частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 20 років. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії 12.01.2026, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вік позивача склав повних 60 років, і відповідно він досяг віку, що дає їй право на призначення пенсії за статтею 26 Закону № 1058. 
Разом з тим, за твердженням відповідача, позивач не набув страхового стажу у кількості 32 років, що унеможливлює призначення пенсії за віком.
Надаючи оцінку доводам відповідача про неможливість врахування страхового стажу за період з 01.09.1992 по 08.08.1994 за даними трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення номеру наказу в підставах внесення запису про прийняття, суд зазначає таке.
Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Тобто, надання уточнюючих довідок та інших документів підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.
Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_2 щодо спірного періоду роботи містить такий запис:
Лисичанська станція швидкої медичної допомоги:
12. 09.01.1992 – прийнятий водієм І класу, наказ № 5 від 9.01.92;
13. 08.08.1994 – звільнений за ст. 38 КЗпП України, наказ № 109-к від 08.08.1994.
Цифра «5» у номері наказу від 09.01.1992 наведена більш чітко чорнилами синього кольору, ніж інші записи.
Згідно з пунктами 2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі – Інструкція № 58) записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Тобто, враховуючи положення пунктів 2.3 та 2.4 Інструкції № 58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.
Згідно з пунктами 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.07.2019 у справі № 683/737/17.
Отже, з урахуванням наведеного, суд не приймає вищевказані посилання відповідача на недоліки заповнення трудової книжки як на підставу для неврахування відомостей, що зазначені у такій трудовій книжці, оскільки суд наголошує, що саме на керівника підприємства, установи, організації, покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.
Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці позивача за спірний період здійснені у хронологічній послідовності, інших мотивів неврахування спірного періоду роботи позивача, крім виправлення номеру наказу в підставах внесення запису про прийняття, відповідачем не зазначено. Крім того, наведення більш чітко чорнилами синього кольору цифри «5» у номері наказу від 09.01.1992 порівняно з іншими записами не свідчить про наявність виправлень. 
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність врахування трудової книжки позивача, зокрема, записів №№ 12-13 щодо періоду роботи з 09.01.1992 по 08.08.1994 при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії за віком.
Надаючи оцінку доводам відповідача про неможливість врахування страхового стажу на території рф з 25.08.1994 по 22.11.1994, з 24.02.1995 по 12.09.1995, з 12.07.1996 по 08.11.1997 у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РСФСР по 31.12.1991, суд зазначає таке.
Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_2 щодо спірних періодів роботи містить записи:
16-й автобусний парк:
14. 25.08.1994 – зарахований водієм 1 класу на лінійний автобус вахтовим методом, наказ 330к від 24.08.1994;
15. 22.11.1994 – звільнений у зв`язку з закінченням строку тимчасової роботи, наказ 463к від 21.11.1994;
7 автобусний парк:
16. 24.02.1995 – прийнятий водієм 1 класу на лінійний автобус, наказ 97 від 24.02.1995;
17. 12.09.1995 – звільнений за ст. 29 п.1 КЗпП РФ, наказ 404 від 11.09.1995;
7 автобусний парк:
20. 12.07.1996 – прийнятий водієм 1 класу на лінійний автобус, наказ 241 від 11.07.1996;
21. 08.11.1997 – звільнений за ст. 29 п. 1 КЗпП РФ (за згодою сторін), наказ 394 від 10.12.1997.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
Слід наголосити на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж незарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Отже, увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території рф підлягає зарахуванню як до страхового, так і до пільгового стажу, і відмова у такому зарахуванні з підстав, наведених у оскаржуваному рішенні – посилання на припинення дії Угоди, є протиправною. 
Тобто, періоди роботи позивача з 25.08.1994 по 22.11.1994, з 24.02.1995 по 12.09.1995, з 12.07.1996 по 08.11.1997 мають бути зараховані до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком. 
Щодо незарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності протягом вересня – грудня 2002 року через відсутність даних про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документів, передбачених пунктом 4 Порядку № 637, січня – лютого, квітня – травня, липня – серпня та жовтня – листопада 2003 року через відсутність даних про сплату страхових внесків або документів, передбачених п. 4 Порядку № 637, суд зазначає таке.
Трудова книжка позивача містить записи:
24. 19.09.2002 - Приватний підприємець, перевезення пасажирів автобусом ПАЗ, свідоцтво серії НОМЕР_4 від 19.09.2002;
25. 01.02.2011 – припинена діяльність приватного підприємця, повідомлення від 04.05.2011.
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) у періоди 2003 – січень 2011 року страхувальником позивача був ОСОБА_1 , НОМЕР_1 .
У відомостях з Реєстру застрахованих осіб за 2003 рік зазначено код типу ставки «8», що відповідає сплаті єдиного податку фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - єдиний податок.
За 2002 рік відомості в Реєстрі застрахованих осіб відсутні.
За січень – лютий, квітень – травень, липень – серпень, жовтень – листопад 2002 року страхувальником, яким був сам позивач, не внесено відомості ні про дохід, ні про сплату страхових внесків до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), в той час як за березень, червень, вересень, грудень 2003 року такі відомості внесені, і такі періоди зараховані до страхового стажу позивача. 
Згідно із Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань від 21.05.2026 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований як фізична особа – підприємець 19.09.2002, вид економічної діяльності: 60.21.1. Діяльність автомобільного регулярного транспорту, 12.01.2011 наявний запис про внесення рішення фізичної особи – підприємця про припинення підприємницької діяльності, 04.07.2011 – державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця за її рішенням. 
Відповідно до ч.3-1 розділу XV Закону №1058-IV (розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно із положеннями пункту 2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 р. № 637 ( із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1788 від 20.11.2003; в редакції Постанови КМ № 1058 від 27.09.2022) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З огляду на таке правове регулювання, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме - з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 - додатково лише за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а, де суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Таким чином, суд погоджує доводи відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності протягом вересня – грудня 2002 року через відсутність даних про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документів, передбачених пунктом 4 Порядку № 637, січня – лютого, квітня – травня, липня – серпня та жовтня – листопада 2003 року через відсутність даних про сплату страхових внесків або документів, передбачених п. 4 Порядку № 637.
Обов`язок відповідача зарахувати певні періоди до страхового стажу та визначити дату, з якої має бути призначена пенсія, в повній мірі охоплюється зобов`язанням повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2026 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, наведених судом у рішенні, і додаткового зобов`язання не потребує.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1064,69 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 1064,96 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Ільїної Вікторії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна буд. 1, код ЄДРПОУ 13844159) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 21.01.2026 №262240035337.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2026 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, наведених судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,69 (одна тисяча шістдесят чотири гривні 69 коп.) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. 

Суддя 	А.Г. Секірська