ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 м.Дніпро Справа №904/4279/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Демчини Т.Ю.
секретар судового засідання: Гетьманенко С.М.
за участю представників сторін:
від позивача: Гриценко Д.В., Мельник К.В.
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: не з`явився
від відповідача-3: не з`явився
розглянувши матеріали апеляційної скарги Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 (повний текст рішення складено 27.12.2024, суддя Крижний О.М.) у справі №904/4279/24
за позовом Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі"
до відповідача-1 Криворізької міської ради
відповідача-2 Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області
відповідача-3 Державного кадастрового реєстратора Відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Захарчук Алли Анатоліївни
про визнання протиправними дій державного кадастрового реєстратора, визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
У вересні 2024 Релігійна громада "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Захарчук Алли Анатоліївни від 19 січня 2024 року, яка внесла до Державного земельного кадастру та до поземельної книги в паперовому та електронному вигляді виправлені відомості про вид цільового використання земельної ділянки з кадастровим номером: 1211000000:08:581:0002, зазначивши код 03.10 - для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести зміни до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002 та поземельної книги в паперовому та електронному вигляді на цю земельну ділянку, відновивши відомості про вид цільового використання земельної ділянки, який існував до внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру, а саме: зазначивши в Державному земельному кадастрі вид цільового використання земельної ділянки 03.15 "Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови";
- визнати незаконним та скасувати рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 за №2673 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду" в частині пункту 5 додатку 1 до рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 за №2673, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002 та надано її в оренду Релігійній громаді "Помісна Церква Християн Віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі".
Позовну заяву обґрунтовано тими обставинами, що позивачу пожертвували нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Чумацька, буд. 2, для проведення богослужінь на підставі договору від 30.07.2021. Наприкінці грудня 2023 – на початку 2024 року позивачем було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код згідно КВЦПЗ – 03.10). Проте з рішення №1704824600073 від 23.02.2017 Криворізької Південної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, вбачається, що позивач є неприбутковою організацією та включений до Реєстру неприбуткових установ та організацій 23.03.2005. Тому належне на праві власності позивачу нерухоме майно необхідно виключно для забезпечення діяльності церкви, яка є неприбутковою організацією. Позивач зазначає, що очевидним є те, що церквою помилково було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код згідно КВЦПЗ – 03.10), замість проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код згідно КВЦПЗ – 03.04). Позивач зауважує, що йому забороняється використовувати земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002 для здійснення підприємницької діяльності, що свідчить про незаконність рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 р. за №2673 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду" в частині пункту 5 додатку 1 до рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 за № 2673, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002 та надано її в оренду Релігійній громаді "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі". Також керівник позивача, який підписав позовну заяву, зазначає, що у нього були відсутні повноваження підписувати будь-які документи від імені позивача у період з 05.09.2021 по 21.08.2024.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 у задоволенні позову Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" про визнання протиправними дій, визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовлено. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутність факту порушення прав позивача діями відповідачів є безумовною підставою для відмови судом у позові та вказує на помилкове визначення позивачем характеру спірних правовідносин, неналежність обраного позивачем способу захисту своїх прав, які позивач вважає порушеними. Оскільки господарським судом було встановлено відсутність порушення відповідачами прав позивача, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. 

Стислий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги, результат апеляційного перегляду (під час первісного розгляду) та висновки Верховного Суду після касаційного перегляду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася Релігійна громада "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі", в якій просить скасувати рішення суду від 26.12.2024 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Ключові аргументи скаржника зводяться до наступного:
- суд самоусунувся від розгляду справи по суті та не намагався захистити вочевидь порушені права Церкви, обмежившись лише посиланням на те, що відповідачі своїми діями не порушили прав позивача, оскільки всі дії вчинені виключно за документами, поданими позивачем;
- Церква помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, а тому суд мав можливість застосувати ст. 229 ЦК України;
- у Церкви взагалі не може знаходитись земельна ділянка, яка використовувалась би для отримання прибутку, тому що Церква є неприбутковою організацією, вид цільового використання земельної ділянки було змінено на підставі неналежних документів та за заявою неуповноваженої особи, а залишення в силі незаконного рішення міської ради ставить під загрозу саме існування Церкви, яка проводить свою релігійну діяльність ще з 1994 року, оскільки у міської ради виникло право вимагати від Церкви на підставі ст. 1212 ЦК України доходи у вигляді недоотриманої орендної плати за користування Позивачем земельною ділянкою, претензія про сплату відповідних грошових коштів вже надходила на адресу Церкви і надається до цієї апеляційної скарги;
- незважаючи на те, що Церквою підписувались певні документи, це не виключає обов`язок відповідачів перевіряти документи, які їм надавались як перед зміною коду цільового використання земельної ділянки, так і перед розглядом на сесії питання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025 апеляційну скаргу Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 у справі №904/4279/24 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 у справі №904/4279/24 залишено без змін.
Ухвалюючи дану постанову, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції. 
Не погодившись з постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025, Релігійна громада "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, за змістом якої просила рішення судів скасувати.
Постановою Верховного Суду від 07.04.2026 касаційну скаргу Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" задоволено частково: постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі №904/4279/24 скасовано, справу №904/4279/24 передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
Позиція суду касаційної інстанції мотивована тим, що в оскаржуваній постанові апеляційного суду зазначено, що 04.06.2025 через систему "Електронний суд" представник Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з клопотанням про долучення висновку судової будівельно-технічної експертизи, однак оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не містить висновків щодо розгляду такого клопотання, а матеріали справи не містять відповідних відомостей.
Як зазначив Верховний Суд, апеляційний суд взагалі не розглянув клопотання позивача про визнання поважною причини пропуску строку для подання висновку судової будівельно-технічної експертизи, про його задоволення чи відхилення не зазначив ні в оскаржуваній постанові, ні в жодній з постановлених апеляційним судом ухвал, що, в свою чергу, свідчить про те, що апеляційний господарський суд порушив норми процесуального права та не дотримався обов`язку щодо сприяння учасникам справи в реалізації ними прав, передбачених ГПК України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції під час нового розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2026 для розгляду справи №904/4279/24 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Демчини Т.Ю., Андрейчука Л.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 апеляційну скаргу Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 у справі №904/4279/24 прийнято до провадження колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Левшиної Г.В., суддів: Андрейчука Л.В., Демчини Т.Ю.; розгляд апеляційної скарги призначено на 16.06.2026 о 14:15 год. 
15.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відпусткою представника Криворізької міської ради. 
В засідання суду 16.06.2026 з`явились представники позивача, підтримали доводи апеляційної скарги. Решта учасників справи правом участі в судовому засіданні не скористались, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача-1 про відкладення судового засідання, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України», «Карнаушенко проти України».
Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі №910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, згідно з яким якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Отже, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинно створюватися умов, за яких будуть порушені процесуальні строки розгляду справи.
За наведених обставин, судова колегія зауважує про те, що за змістом заявленого клопотання відповідач-1, посилаючись на неможливість участі в судовому засіданні, не повідомляє жодних обставин за яких відсутність представника Криворізької міської ради перешкоджає чи робить неможливим апеляційний розгляд в призначені судом дату та час.
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а відповідач-1 не був позбавлений права і можливості за потреби забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ГПК України, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача-1 одночасно відмовляючи у задоволенні клопотання останнього про відкладення розгляду справи.
За результатами судового засідання 16.06.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 

Щодо виконання вказівки Верховного Суду з приводу розгляду заявленого позивачем клопотання про долучення доказів.
Як було встановлено, 04.06.2025 через систему "Електронний суд" представник Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з клопотанням про долучення висновку судової будівельно-технічної експертизи.
Зокрема, у клопотанні про долучення доказів від 04.06.2025 позивач вказує на ті обставини, що за його замовленням судовим експертом Івченко В.В. було складено висновок судової будівельно-технічної експертизи, з якого вбачається, що: 
1) цегляна двоповерхова будівля літ. «А», яка розміщена на земельній ділянці площею 0,2785 га, кадастровий номер: 1211000000:08:581:0002 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Чумацька, буд. 2, за архітектурним вирішенням (стилем) належить до категорії культових споруд: будинку, призначеного Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.06.2025 для проведення богослужінь та релігійних обрядів (молитовного будинку); 
2) при дослідженні будівлі Церкви встановлено, що її експлуатація із вищезазначеним функціональним призначенням здійснюється у зоні "Г-2" населеного пункту і відповідає землям під молитовними домами, визначеним Додатком 4 «Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ)» Порядку ведення Державного земельного кадастру, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051; 
3) на час дослідження земельна ділянка площею 0,2785 га, кадастровий номер: 1211000000:08:581:0002 не відповідає коду виду цільового призначення земельної ділянки « 03.04» - для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій і, відповідно, не відповідає Додатку 59 «Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок» Порядку ведення Державного земельного кадастру, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051. 
При цьому, з урахуванням того, що вказаний висновок експертизи було підготовлено лише 03.06.2025, він не міг бути наданий ані до суду першої інстанції, ані разом із апеляційною скаргою, а висновки, зроблені в експертизі лише підтверджують обґрунтованість доводів, зазначених Релігійною громадою "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" як в апеляційній скарзі, так і в позовній заяві.
За таких обставин, позивачем заявлено про визнання поважною причину пропуску строку для подання до суду висновку судової будівельно-технічної експертизи, складеного 03.06.2025 судовим експертом Івченко В.В. в межах справи №904/4279/24 та долучення вказаного висновку до матеріалів справи, здійснення розгляду справи № 904/4279/24 в суді апеляційної інстанції з урахуванням вищезазначеного висновку експертизи. 
Розглянувши вказане клопотання судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах, зокрема, змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом ч. 2 п. 6 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Частинами 1, 2, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає.
У розумінні наведених процесуальних норм суд апеляційної інстанції має оцінити винятковість випадку та дослідити причини, що об`єктивно не залежать від особи для можливості прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного провадження.
У постановах від 12.09.2024 у справі №910/11903/23, від 21.10.2024 у справі №914/3445/23 та у справі №923/1188/21, Верховний Суд навів сталий правовий висновок щодо питання застосування ст. ст. 118, 119 Господарського процесуального кодексу України (продовження / поновлення судами процесуальних строків, наслідків пропущення учасником справи цих строків) та вказав наступне.
У п. 6 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
За приписами ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Під процесуальними строками розуміють встановлений законом та / або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, крім іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Отже, пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і є таким, що породжує відповідні правові наслідки.
Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Водночас у ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Зі змісту наведеної статті вбачається, що поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а процесуальний строк, встановлений судом, може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Щодо поновлення законодавчо встановленого процесуального строку, то законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично та безумовно поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує з огляду на поважність причин пропуску процесуального строку. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.
Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені для обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановлює, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
Верховний Суд звернув увагу, що суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.
Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків по суті є пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.
Отже, пропущений процесуальний строк може бути поновлений за обґрунтованою заявою учасника провадження і лише за наявності об`єктивних, а не суб`єктивних причин, визнаних поважними судом шляхом наведення мотивованого висновку.
Виходячи зі змісту клопотання позивача, останнє взагалі не містить у собі посилань на винятковість ситуації відносно замовлення позивачем та складання судовим експертом висновку. При цьому, поважною причиною для неподання відповідного доказу до суду першої інстанції позивачем визначено те, що відповідного доказу ще не існувало на момент ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.
Проте, за висновками судової колегії, визначена позивачем причина для поновлення пропущеного строку та долучення нового доказу не є об`єктивною, такою, що не залежала від волі позивача, та не може бути визнана судом апеляційної інстанції поважною. Зокрема, саме Релігійна громада "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" ініціювала судовий спір у справі №904/4279/24. Відповідна справа знаходилася в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області в період з 18.10.2024 (відкриття провадження у справі) по 26.12.2024 (ухвалення судового рішення). Жодних відомостей щодо наявності обставин, які б перешкоджали позивачу самостійно звернутися до судового експерту або до суду з відповідним клопотанням про призначення експертного дослідження під час розгляду справи, матеріали справи не містять, позивачем не зазначено, судом апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне вчинення такої процесуальної дії, фактично є безпідставним, порушуватиме принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, внаслідок чого клопотання від 04.06.2025 Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" підлягає залишенню без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та встановлені апеляційним господарським судом.
30.07.2021 між ОСОБА_1 (пожертвувач) та Релігійною громадою "Помісна Церква Християн Віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" (обдаровувана) укладено договір пожертви, за умовами якого:
- пожертвувач передає, а обдаровувана приймає майно у власність безоплатно для використання з метою, обумовленою цим договором (пункт 1.1);
- нежитлові приміщення, які відчужуються за цим договором, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Чумацька, буд. 2. Відчужувані нежитлові будівлі, які є предметом цього договору, мають такі характеристики: цегляна двоповерхова будівля літ. А, загальною площею 650,7 м2, шлакоблочна будівля літ. Б, загальною площею 113,3 м2, замощення І, огорожа №1-3 (пункт 1.2);
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-121640792202, виданим 29.07.2021 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відчужувана земельна ділянка має площу 0,2662 га, цільове призначення: 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер 1211000000:08:581:0002, відомості про державну реєстрацію земельної ділянки: орган, який зареєстрував земельну ділянку – Криворізький відділ ДП ДРФ "ЦДЗК", дата державної реєстрації земельної ділянки – 30.12.2004, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1051, не зареєстровані, не приватизована та переходить у користування обдаровуваного без зміни її цільового призначення.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за позивачем 30.07.2021.
Рішенням Криворізької міської ради від 08.12.2023 №2408 Релігійній громаді "Помісна Церква Християн Віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" надано дозвіл на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у користування.
У 2023 році за замовленням позивача було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код згідно з КВЦПЗ – 03.10).
До позовної заяви позивач долучив заяву, з якою він звернувся до Криворізької міської ради про надання у постійне користування земельної ділянки, розташованої у м. Кривому Розі, вул. Чумацька, 2. У заяві позивач зазначає, що вид цільового призначення земельної ділянки (код) 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, кадастровий номер 1211000000:08:581:0002. При цьому зазначена заява не містить відмітки про прийняття її відповідачем-1.
Відповідач-1 долучив до матеріалів справи заяву Релігійної громади "Помісна церква християн віри євангельської "Філадельфія" у місті Кривому Розі" від 27.02.2024 (з відміткою про її реєстрацію та номером вхідної кореспонденції) про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер 1211000000:08:581:0002. Позивач у судовому засіданні 26.12.2024 погодився, що саме цю заяву подавав до Криворізької міської ради.
Рішенням Криворізької міської ради від 22.03.2024 №2673 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду" позивачу було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано її позивачу в оренду (пункт 5 додатку 1 до рішення міської ради).
Матеріали справи не містять укладеного договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до рішення від 23.02.2017 №1704824600073, виданого Криворізькою Південною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, вбачається, що позивач є неприбутковою організацією та включений до реєстру неприбуткових установ та організацій 23.03.2005.
Позивач зазначає, що йому пожертвували нежитлові будівлі виключно для проведення богослужінь, а отже, належне йому на праві власності нерухоме майно необхідне виключно для діяльності церкви, яка є неприбутковою організацією. Позивач наголошує на тому, що ним помилково було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код згідно з КВЦПЗ – 03.10), замість проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код згідно з КВЦПЗ – 03.04).
Позивач стверджує, що виходячи з норм чинного законодавства йому забороняється використовувати земельну ділянку, кадастровий номер 1211000000:08:581:0002, для здійснення підприємницької діяльності, що, на думку позивача, свідчить про незаконність рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 №2673 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду" в частині пункту 5 додатку 1 до рішення Криворізької міської ради, яким було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано її в оренду Релігійній громаді "Помісна Церква Християн Віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі".
Позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора щодо внесення відомостей про вид цільового використання земельної ділянки; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести зміни до Державного земельного кадастру, відновивши відомості про вид цільового використання земельної ділянки, який існував до внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру, а саме: зазначивши в Державному земельному кадастрі вид цільового використання земельної ділянки 03.15 "Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови"; визнати незаконним та скасувати рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 №2673 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду" в частині пункту 5 додатку 1 до рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 №2673, яким було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 1211000000:08:581:0002, та надано її в оренду Релігійній громаді "Помісна Церква Християн Віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі".

Відповідач-1 проти позову заперечував, зазначав про відсутність порушеного або оспорюваного права позивача, що є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Відповідач-1 також стверджує, що позивач не навів жодних аргументів протиправності дій або бездіяльності Криворізької міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення, а також наголошує на тому, що обраний позивачем спосіб захисту прав та законних інтересів, зокрема, визнання протиправним та скасування рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 №2673 (в частині, що стосується позивача) не матиме наслідком для виправлення допущеної, як зазначено у позовній заяві, позивачем помилки, а тому позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач-2 вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не обґрунтовані нормами законодавства, не доведені належними й допустимими доказами у справі, а позивач неправильно визначив предмет позову та обрав неналежний й неефективний спосіб захисту порушеного права. Відповідач-2 у своєму відзиві також навів порядок, з посиланням на норми чинного законодавства, яким чином здійснюється виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру. Відповідач-2 зазначив, що позивач сам допустив цю помилку при виготовленні проєкту землеустрою, тому ГУ Держгеокадастру жодним чином не порушував прав позивача. За поясненнями відповідача-2 у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описки, друкарської, граматичної, арифметичної чи іншої помилки) заінтересована особа письмово повідомляє про це за формою згідно з додатком 29 територіальному органові Держгеокадастру у районі (місті) за місцем розташування земельної ділянки. У повідомленні викладається суть виявлених помилок. До повідомлення додаються документи, що містять зазначені у повідомленні технічні помилки, та документи, що підтверджують такі помилки і містять правильну редакцію відповідних відомостей. Повідомлення у паперовій формі разом із доданими до нього документами подається заінтересованою особою особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в електронній формі – подається з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у тому числі через веб-сторінку Держгеокадастру. Підсумовуючи, відповідач-2 вважає, що позивач мав можливість виправити помилку, у передбачений законом спосіб.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, ключовим доводом апеляційної скарги виступає твердження апелянта про самоусунення суду від розгляду справи по суті.
З означених підстав, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).
Об`єктом захисту може бути порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Водночас, приписами статті 4 Господарського процесуального кодексу України також визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (частина 2 статті 45 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019р. у справі №912/1856/16, від 24.12.2019р. у справі №902/377/19).
Як було зазначено, спір у справі, що розглядається, виник з приводу наявності/відсутності підстав для визнання протиправними дій державного кадастрового реєстратора, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити дії шляхом відновлення відомостей про вид цільового використання земельної ділянки, який існував до внесення відповідних змін.
Так, позивач вважає, що він має право на отримання в оренду земельної ділянки з визначенням її цільового використання 03.15 "Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови". Тобто, за доводами Церкви, остання лише намагається через суд захистити своє порушене право та повернути все до стану, який існував до зміни коду цільового використання земельної ділянки, тобто до січня 2024.
При цьому, вказане право, за твердженням позивача, порушується:
- Криворізькою міською радою шляхом прийняття рішення від 22.03.2024 за №2673 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду" в частині пункту 5 додатку 1 до рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 р. за №2673, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002 та надано її в оренду Релігійній громаді "Помісна Церква Християн Віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі";
- Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області шляхом невнесення змін до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002 та Поземельної книги в паперовому та електронному вигляді на цю земельну ділянку, відновивши відомості про вид цільового використання земельної ділянки, який існував до внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру, а саме: зазначивши в Державному земельному кадастрі вид цільового використання земельної ділянки 03.15 "Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови";
- Державним кадастровим реєстратором Захарчук А.А. шляхом прийняття рішення від 19 січня 2024 року та внесення до Державного земельного кадастру та до поземельної книги в паперовому та електронному вигляді виправлених відомостей про вид цільового використання земельної ділянки з кадастровим номером: 1211000000:08:581:0002, зазначивши код 03.10 - для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.
Як встановлено колегією суддів, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні надав оцінку правовідносинам сторін, що виникли, з посиланням на норми матеріального права. При цьому, суд перевірив ці доводи позивача та вирішив питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, встановивши, що відповідачі жодних прав позивача не порушили.
Таким чином, посилання апелянта на самоусунення суду від захисту прав позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки місцевий господарський суд, керуючись принципом диспозитивності, виконав свій обов`язок та встановив дійсний характер спірних правовідносин, які за твердженням позивача виникли між учасниками цієї справи. 

Щодо застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Земельним кодексом України визначено три основні права суб`єктів на землю - право власності, право постійного користування та право користування земельними ділянками.
Так, правом власності на землю згідно із ст.87 Земельного кодексу України є право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 
Суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності (ст. 80 Земельного кодексу України).
В свою чергу, відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.
Правом оренди земельної ділянки згідно із ст.93 Земельного кодексу України є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
За встановленими обставинами справи, згідно умов договору від 30.07.2021 земельна ділянка площею 0,2662 га під об`єктом нерухомого майна, яке було відчужене позивачу, не була приватизована та переходить у користування обдаровуваного без зміни її цільового призначення.
Таким чином, у даному випадку, враховуючи статутні документи позивача, правом, яке позивач міг набути на відповідну земельну ділянку, є право користування.
Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.
У випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.
Істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності) на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на такий об`єкт.
Якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.
Пропущення строку подання заяви, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земель державної або комунальної власності у користування.
Зокрема, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі: проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У заяві зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає заяву і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації заяви Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, і якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
У разі надання дозволу на розроблення документації із землеустрою Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність та користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення документації із землеустрою без надання дозволу на її розроблення, передбаченого цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Умови і строки розроблення документації із землеустрою визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем відповідних робіт.
Як встановлено вище, рішенням Криворізької міської ради від 08.12.2023 № 2408 Релігійній громаді "Помісна Церква Християн Віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" надано дозвіл на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у користування. Згідно з витягом з додатку до рішення визначено об`єкт – розмічщення існуючих нежитлових будівель (цегляна двоповерхова будівля літ.А, шлакоблочна будівля літ.Б, земощення І, огорожа №1-3 за адресою вул.Чумацька, 2 в Центрально-Міському районі.
Позивачем вказане рішення не оспорюється.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про землеустрій" правову основу землеустрою становлять Конституція України, Земельний кодекс України, закони України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність", "Про планування і забудову територій", цей Закон, закони України та інші нормативно-правові акти.
Згідно із ст. 1 Закону проект землеустрою це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.
При цьому, цільовим призначенням земельної ділянки є допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.
Згідно із ст. 26 Закону України "Про землеустрій" замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
В свою чергу, розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.
Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.
Як встановлено, виходячи зі змісту наявного у матеріалах справи Проекту землеустрою, останній був виконаний Фізичною особою - підприємцем Жуковим Андрієм Михайловичем на виконання договору №26-12 від 26.12.2023.
Долучена до матеріалів справи позивачем копія Проекту землеустрою містить також затверджене підписом керівника позивача Мельника К.П. та печаткою позивача завдання на виконання робіт щодо виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 1211000000:08:581:0002, в якому зазначено проектне цільове призначення (використання) земельної ділянки по КВЦПЗ: 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.
Таким чином, на виконання умов договору з позивачем Фізичною особою - підприємцем Жуковим Андрієм Михайловичем було виконано Проект землеустрою, в якому визначено вид цільового використання земельної ділянки по КВЦПЗ: 03.10, з яким погодився позивач.

Статтею 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що Державним земельним кадастром є єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ст. 6 Закону).
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей згідно з вимогами ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. 
Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. 
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються відомості, зокрема, про вид цільового призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).
Згідно зі ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; на підставі технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель; б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.
Документація із землеустрою і технічна документація з оцінки земель подаються державному кадастровому реєстратору разом з електронним документом, що містить результати робіт із землеустрою та оцінки земель. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання відповідних документів, якщо цим Законом не встановлено інший строк для здійснення зазначених дій. Заява про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, змін до таких відомостей, документація із землеустрою, документація з оцінки земель та інші документи, які відповідно до цього Закону є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подаються до органів, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, в електронній формі засобами телекомунікаційного зв`язку. Визначення державного кадастрового реєстратора, уповноваженого на розгляд таких документів та внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання мотивованої відмови у їх внесенні, здійснюється в день подання заяви за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості. Подання Державному кадастровому реєстратору заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом із документацією із землеустрою чи документацією із оцінки земель здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою чи оцінки земель. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою. Інформація про дату реєстрації заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, вхідний номер, стислий зміст заяви, а також інформація про наслідки її розгляду підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (п.16-21 вказаної статті).
Таким чином, Законом України "Про Державний земельний кадастр" передбачено внесення змін до Державного земельного кадастру на підставі заяви не лише власника земельної ділянки, а й розпорядника, користувача. 
Одночасно, до повноважень державного кадастрового реєстратору не відноситься співставлення видів можливої господарської діяльності заявника із зазначеними у заяві відомостями щодо визначення цільового призначення земельної ділянки.
Як було встановлено судом першої інстанції, внесення змін до Державного земельного кадастру було здійснено державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про вид цільового використання земельної ділянки з кадастровим номером: 1211000000:08:581:0002, на підставі технічної документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівельних компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаного з отриманням прибутку, виконаної Фізичною особою - підприємцем Жуковим Андрієм Михайловичем на виконання договору №26-12 від 26.12.2023. Зокрема, згідно вказаного витягу (а.с. 32 т. 1) визначено вид цільового призначення земельної ділянки 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.
При цьому, згідно з зазначеним Проектом землеустрою цільове призначення (використання) земельної ділянки по КВЦПЗ також 03.10: Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.
В контексті наведених обставин, колегія суддів акцентує увагу на тому, що за змістом ст. 28 Закону України "Про землеустрій" розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цiєю документацією.
Так, за приписом ст. 61-1 Закону України "Про землеустрій" відповідальність розробників документації із землеустрою перед замовниками такої документації та третіми особами за шкоду, що може бути заподіяна внаслідок необережності, недогляду і професійних помилок, допущених при складанні документації із землеустрою, підлягає обов`язковому страхуванню згідно із Законом України "Про страхування".
У даному випадку, за висновками судової колегії, помилка у визначенні коду цільового використання земельної ділянки сталася не внаслідок певних дій відповідачів 2 та 3, а саме під час розроблення Фізичною особою-підприємцем Жуковим Андрієм Михайловичем на замовлення позивача відповідного проекту землеустрою.
Проте, жодних вимог, звернень позивача до Фізичної особи - підприємця Жукова Андрія Михайловича щодо усунення та виправлення даної помилки матеріали справи не містять.
Так, згідно із ст.31 Закону України «Про землеустрій» зміни до документації із землеустрою вносяться саме особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.
Апеляційним судом було встановлено, що за змістом наявної у матеріалах справи заяви позивача міститься звернення щодо надання у постійне користування земельної ділянки по вул.иці Чумацька, 2 у м.Кривий Ріг площею 0,2785. При цьому, згідно даної заяви позивачем визначено вид цільового призначення земельної ділянки – 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.
Відповідно до ч. ч. 6, 12 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання документації із землеустрою приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Рішенням про надання земельної ділянки у користування здійснюються:
затвердження документації із землеустрою;
вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);
надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат лісогосподарського виробництва.
Підставою відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише її невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. ч. 15, 16 ст. 123 Земельного кодексу України).
Рішенням Криворізької міської ради від 22.03.2024 за № 2673 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду" було затверджено вказаний вище Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002 та надано її в оренду Релігійній громаді "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі".
Як обґрунтовано зазначено місцевим судом, оспорюване позивачем рішення Криворізької міської ради від 22.03.2024 №2673 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду" було прийняте виключно на підставі поданих саме позивачем документів, а саме заяви про надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002, загальною площею 0,2785 га по вул. Чумацька, 2 м. Кривого Рогу, із зазначенням категорії земель – землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки – код 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, а також проекту землеустрою з таким же видом цільового призначення.
Будь-яких підстав для прийняття рішення про відмову у затвердженні документації із землеустрою відповідачем-1 не встановлено.
Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що незважаючи на те, що Церквою підписувались певні документи, це не виключає обов`язок відповідачів перевіряти документи, які їм надавались як перед зміною коду цільового використання земельної ділянки, так і перед розглядом на сесії питання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.
Щодо цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що місцевий господарський суд слушно зауважив, що такі доводи позивача є необґрунтованими. Господарським судом правильно враховано, що саме позивач визначає зміст своїх звернень до органів місцевого самоврядування та органів державної реєстрації.
Зокрема, позивач сам визначив цільове призначення необхідної йому земельної ділянки. Співставлення видів статутної діяльності позивача та намірів останнього щодо використання відповідної земельної ділянки разом з розташованим на ній об`єктом нерухомості не віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, відповідачі не порушили прав позивача під час внесення відомостей та проведення державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:07:444:0001, оскільки відповідальність за допущення помилок технічної документації з землеустрою покладена саме на замовника та розробника цієї документації.
Більш того, судом апеляційної інстанції також враховуються ті обставини, що заявляючи позовні вимоги позивач фактично прагне повернути становище, яке існувало до ухвалення відповідачами оспорюваних рішень, наслідком чого може бути визначення коду цільового призначення земельної ділянки 03.15. В той самий час, сам же позивач і у позовній заяві, і в апеляційній скарзі, а також в заявленому клопотанні про долучення доказів, вважає правильним цільовим призначенням земельної ділянки є встановлення коду 03.04 Для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій. 
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не призведе до мети якої він прагне – отримання у постійне користування земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:581:0002, загальною площею 0,2785 га по вул. Чумацька, 2 м. Кривого Рогу з цільовим призначенням 03.04. 

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у представника повноважень на підписання документів від імені Релігійній громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія".
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" з метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 вказаного Закону, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано доказів відсутності у розглядуваний час у Єдиному державному реєстрі запису про керівника позивача чи зазначення іншого керівника, ніж Мельник К.П.
Отже, доводи апелянта про те, що виходячи з наявних протоколів загальних зборів вбачається, що у Мельник Костянтина Петровича в період з 05.09.2021 р. по 21.08.2024 р. не було повноважень на підписання жодних заяв, договорів на розроблення проєктів землеустрою, завдань на виконання робіт із розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код згідно КВЦПЗ - 03.10, та інших документів, пов`язаних із розробленням вищезазначеної документації із землеустрою є необґрунтованими. 

Щодо посилань апелянта на необхідність застосування судом статті 229 Цивільного кодексу України.
За змістом ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Колегія суддів звертає увагу на те, що положення наведеної законодавчої норми регулюють підстави недійсності саме цивільно-правових правочинів. 
Натомість рішення Криворізької міської ради про передачу земельної ділянки в оренду є актом органу місцевого самоврядування індивідуальної дії, прийнятим у межах владних повноважень, а не правочином у розумінні цивільного законодавства, у зв`язку з чим до спірних правовідносин положення статті 229 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню. 
Отже, доводи апелянта щодо можливості застосування судом першої інстанції статті 229 Цивільного кодексу України є помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права.
Твердження апелянта про те, що залишення в силі оскаржуваного рішення міської ради поставить під загрозу саме існування Церкви, оскільки остання потенційно буде зобов`язана відшкодувати раді доходи у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою, колегія суддів також оцінює як недоречні, оскільки можливість припинення юридичної особи не є та в будь-якому випадку не може бути беззаперечною та безумовною підставою для задоволення позову.
Узагальнюючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди скаржника з правовою оцінкою доказів та висновками суду першої інстанції, однак не спростовують встановлених обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені безпомилково.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Центральний апеляційний господарський суд зазначає, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому судом встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Хаджинастасиу проти Греції").
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження. 
За змістом ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 у справі №904/4279/24 слід залишити без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Релігійної громади "Помісна церква християн віри Євангельської "Філадельфія" у м. Кривому Розі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 у справі №904/4279/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 у справі №904/4279/24 залишити без змін

Справу №904/4279/24 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 17.06.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя Т.Ю. Демчина