ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/967/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Пономаренко Т.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120; код ЄДРПОУ: 45183377) 	
до 	Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61; код ЄДРПОУ: 07923280) 	
про 	стягнення заборгованості 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

23.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, в якій просить суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 27 374,40 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг з водопостачання та водовідведення за договором спільного тимчасового безоплатного використання майна №446 від 27.08.2024 та договором від 27.05.2025 №1029 про відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення за грудень 2025 року.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/967/26. Вирішено розгляд справи №922/967/26 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
27.03.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву керівника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Шевченка Андрія Вікторовича (вх.№7357 від 27.03.2026).
У відзиві представник відповідача зазначив, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків є бюджетною установою, який в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. Відповідач після введення воєнного стану продовжує виконувати свій обов`язок щодо забезпечення оборони Держави Україна шляхом забезпечення функціонування військових частин (організує постачання та зведення укріплень, наметових містечок, казарм, обладнання для проживання військовослужбовців) та установ Міністерства оборони України на території Харківської області. КЕВ м. Харків виконувало свої зобов`язання за договором від 27.05.2025 за №1029 про відшкодування витрат за спожите водопостачання та водовідведення військовою частиною за першої можливості при надходженні відповідних бюджетних асигнувань, що свідчить про бажання відповідача добровільно і за можливості виконувати умови договору. В зв`язку з тим, що позивач невчасно звернувся до відповідача в лютому 2026 року з документами про відшкодування за отримані послуги за грудень 2025 року, це унеможливило провести оплату за отримані військовою частиною послуги інакше, як на підставі рішення суду.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.03.2026 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив керівника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Шевченка Андрія Вікторовича (вх.№7357 від 27.03.2026) на позовну заяву.
31.03.2026 до суду надійшла відповідь на відзив директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» Гнезділової І.В. (вх.№7568 від 31.03.2026).
У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від здійснення зобов`язань за договором.
Щодо строків надання документів та завершення бюджетного періоду представник позивача зазначила, що послуги за договором №446 від 27.08.2024 та договором №1029 від 27.05.2025 були фактично спожиті Військовою частиною НОМЕР_1 у грудні 2025 року. Твердження про те, що позивач звернувся з документами "невчасно" (у лютому 2026 року), є необґрунтованим. Послуги за грудень 2025 року можуть бути остаточно обліковані та оформлені актами лише після завершення цього розрахункового місяця та отримання документів від КП «Харківські теплові мережі», тобто вже в 2026 році.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відповідь на відзив директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» Гнезділової І.В. (вх.№7568 від 31.03.2026).
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються інформацією з КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в електронний кабінет.
Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.
Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» здійснювало господарську діяльність з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Для ведення цієї господарської діяльності ТОВ «ДЖАМІЛА» орендувало зокрема нежитлові приміщення за адресою м. Харків, вул. Чутівська (попередня назва –Чуваська), 6 на підставі договорів, укладених з ІП «МАЛАХІТ» договору суборенди №01/08/24 від 01.08.2024, відповідно до якого ТОВ «ДЖАМІЛА» передані в користування нежитлові приміщення загальною площею 903 кв.м. в будівлі літ. «К,К-3», та з ТОВ «САТУРНІЯ» договору оренди №02/08/24 від 01.08.2024, відповідно до якого ТОВ «ДЖАМІЛА» передані в користування нежитлові приміщення загальною площею 361,5кв.м в будівлі літ.Б-2. 
ІП «МАЛАХІТ» укладено договір №195/05-ІО-А від 05.02.2020 на користування водою та водовідведенням з КП «Харківводоканал».
Відповідно до пункту 1 рішення Харківської міської ради від 30.04.2025 №813/25 «Про реорганізацію комунальних підприємств та зміну назви», Комунальне підприємство «Харківводоканал» було реорганізовано шляхом приєднання до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі». 
Починаючи з 01.11.2025, надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення замість реорганізованої юридичної особи здійснюється правонаступником відповідно до укладеної з ІП “МАЛАХІТ” додаткової угоди від 08.12.2025. 
ТОВ «ДЖАМІЛА» відшкодовує витрати ІП «МАЛАХІТ» на утримання суборендованих приміщень (комунальні, експлуатаційні) відповідно до умов п.4.3 договору суборенди №01/08/24 від 01.08.2024, укладеного між ІП «МАЛАХІТ» та ТОВ «ДЖАМІЛА», а також договору №03/08/24 про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна від 01.08.2024, укладеного між ТОВ «ДЖАМІЛА» та ІП «МАЛАХІТ».
27.08.2024 між ТОВ «ДЖАМІЛА» (Сторона 1, балансоутримувач), Військовою частиною НОМЕР_1 (Сторона 2, користувач) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (Сторона 3, платник) було укладено договір спільного тимчасового безоплатного використання майна №446 (далі - Договір №446). 
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.02.2025 проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу: Харківське квартирно- експлуатаційне управління змінило назву на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків. 
Згідно п.1.1 Договору №446 балансоутримувач надає користувачу можливість на спільне безоплатне користування нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- приміщення другого поверху будівлі літ. «Б-2» загальною площею 361,5 (триста шістдесят одна ціла п`ять десятих) кв.м; 
- частину нежитлової будівлі «К,К-3» - нежитлові приміщення загальною площею 903 (дев`ятсот три) кв.м. тому числі:
- нежитлові приміщення площею 683 (шістсот вісімдесят три) кв.м. на першому поверсі;
- нежитлове приміщення площею 20 (двадцять) кв.м. на другому поверсі;
- нежитлове приміщення площею 200 (двісті) кв.м. на третьому поверсі.
У відповідності до ч.3 ст.631 ЦК України Сторони домовились, що умови Договору розповсюджуються на правовідносини, які виникли між ними з «01» серпня 2024 року. 
Вказані приміщення 01.08.2024 передано Військовій частині НОМЕР_1 згідно двостороннього акту приймання-передачі. 
Згідно укладеної сторонами додаткової угоди від 20.12.2024 року дію Договору продовжено до 31.12.2025.
Пунктом 3.2 Договору №446 від 27.08.2024 встановлено, що платник зобов`язаний відшкодувати балансоутримувачу всі витрати за комунальні послуги, які були отриманні користувачем за час дії цього Договору. 
Відшкодування за спожиті комунальні послуги користувачем сплачуються платником, на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (пункт 3.3. Договору №446 від 27.08.2024).
Пунктом 8.2 Договору №446 від 27.08.2024 зазначено, що платник зобов`язаний відшкодувати балансоутримувачу вартість комунальних послуг, що спожиті користувачем у процесі виконання цього Договору.
На виконання вищезазначених умов договору №446 від 27.08.2024 між ТОВ «ДЖАМІЛА», Військовою частиною НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Харкова було укладено договір №1029 від 27.05.2025 про відшкодування витрат за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за березень 2025 року (далі - Договір №1029).
Відповідно до п.1.1. Договору №1029 Квартирно-експлуатаційного відділ міста Харків відшкодовує витрати, понесені ТОВ «ДЖАМІЛА» з оплати централізованого водопостачання та водовідведення, які були спожиті Військовою частиною НОМЕР_2 згідно Договору спільного тимчасового безоплатного використання майна №446 від 27.08.2024.
Пізніше сторонами договору були укладені додаткові угоди №1 від 18.06.2025, №2 від 01.07.2025, №3 від 22.07.2025, №4 від 27.10.2025, №5 від 29.10.2025, №6 від 25.11.2025, №7 від 18.12.2025, відповідно до яких відшкодуванню підлягали в тому числі і витрати за період квітень-листопад 2025 року.
Витрати за ці періоди відшкодовані відповідачем.
ТОВ «ДЖАМІЛА» було підготовлено проект додаткової угоди до Договору №1029 від 27.05.2025, а також відповідний акт наданих послуг, які передбачали відшкодування вартості спожитих послуг з водопостачання та водовідведення за грудень 2025 року.
У цій додатковій угоді та актах визначена вартість спожитого водопостачання та водовідведення за грудень 2025 року на загальну суму 27 374,40 грн.
Визначені в акті виконаних робіт обсяги і вартість підтверджуються відповідним актом та довідкою, складеними надавачем послуг - КП «Харківські теплові мережі».
Між ІП «МАЛАХІТ» та КП «Харківські теплові мережі» укладено договір №195/05-ІО-А від 05.02.2020 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в об`єктах позивача за декількома адресами, зазначеними в Додатку до договору, в тому числі за адресою м. Харків, вулиця Чуваська (тепер вулиця Чутівська), 6. 
Акт здачі-приймання наданих послуг надається КП «Харківські теплові мережі» загальною сумою та обсягом за місяць по всім об`єктам ІП «МАЛАХІТ», в тому числі за адресою нерухомого майна вул. Чутівська, 6. 
Обсяги та нарахування в розрізі об`єктів міститься в довідці КП «Харківські теплові мережі» по нарахуванню та сплаті абонента.
Зокрема, в довідці КП «Харківські теплові мережі» по нарахуванню в періоді з 01.12.2025 по 31.12.2025 за адресою м. Харків, вул. Чутівська, 6 зазначено обсяг споживання 450 м.куб, показники лічильника 8729, нараховано за водопостачання 17 550,00 грн., за водовідведення 8 456,40 грн., додатковий приток зливних вод 20% 1 338,37 грн., абонентське обслуговування 29,63 грн., всього на загальну суму 27 374,40 грн.
Отже, факт споживання та суми витрат за спожиті Військовою частиною НОМЕР_1 послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що підлягають відшкодуванню відповідачем, підтверджуються КП «Харківські теплові мережі».
Перелічені проекти документів - додаткова угода до Договору №1029 та додані до неї акт наданих послуг та акт зняття показань лічильників підписані ТОВ «ДЖАМІЛА» та командиром Військової НОМЕР_3 без зауважень.
Зазначені документи надані відповідачу з супровідним листом від 13.02.2026 (вхідний номер КЕВ м.Харків №1502) разом з документами підтверджуючими витрати від КП “Харківські теплові мережі”.
Проте, як стверджує позивач, до теперішнього часу відповідачем вказані документи не підписані, а витрати не відшкодовані.
ТОВ «ДЖАМІЛА» звернулось до відповідача з письмовою вимогою від 13.03.2026 про оплату заборгованості з відшкодування послуг з водопостачання та водовідведення за грудень 2025 року (вхідний номер КЕВ м.Харків №2746).
Відповідач надав відповідь за вих.№583/2367 від 17.03.2026 про те, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується з державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. У зв`язку з наведеним, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків не може передати до органу Казначейства України доручення на здійснення платежу згідно з вимогою ТОВ «ДЖАМІЛА» і рекомендувало звернутись до Господарського суду Харківської області. 
При цьому, відповідь відповідача не містить заперечень щодо обсягів споживання та сум, визначених ТОВ «ДЖАМІЛА» та Військовою частиною до відшкодування.
Відтак, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати за спожите Військовою частиною НОМЕР_1 водопостачання та водовідведення в грудні 2025 року:
- за водопостачання 17 550,00грн.,
- за водовідведення 8 456,40грн.,
- додатковий приток зливних вод 20% 1 338,37грн.,
- абонентське обслуговування 29,63грн.
Отже, загальна сума позовних вимог складає 27 374,40 грн.
Зазначені у відповіді відповідача доводи ТОВ «ДЖАМІЛА» вважає необґрунтованими, відмову безпідставною, що, на думку позивача, свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права. 

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.
Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Положеннями ч.1-3 ст.180 Господарського кодексу України (тут і надалі чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ГК України) встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Згідно з ч.1 ст.283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч.6 ст.283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За приписами ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно з ч.1 ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.1,5 ст.762 ЦК України).
Статтею 793 ЦК України визначені вимоги до форми договору найму будівлі або іншої капітальної споруди, згідно з якими договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.
У відповідності до ч.1 ст.795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.
Тобто, з наведеного вище вбачається, що оренда безоплатною бути не може.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.
Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними (ч.2 ст.827 ЦК України).
За приписами ч.3 ст.828 ЦК України, договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу.
З урахуванням вищезазначеного, проаналізувавши правовідносини, які склались між сторонами на підставі укладеного між ними договору спільного тимчасового безоплатного використання майна від 27.08.2024 №446, дослідивши текст зазначеного договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором безоплатної позички будівлі (комплексу будівель) із відшкодуванням платником (Стороною 3) всіх витрат позичкодавця (Сторони 1) на оплату комунальних послуг, які були отримані користувачем (Стороною 2). 
Зважаючи на викладене та враховуючи, що сторонами досягнуто всіх суттєвих умов, передбачених вимогами чинного законодавства України відносно вказаного виду договору, з огляду на положення ст.629 ЦК України, зазначений договір є обов`язковим для виконання всіма сторонами.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним Договором, передав нерухоме майно (нежитлові приміщення) у користування військовій частині, що підтверджується відповідним Актом приймання-передачі нерухомого майна згідно Договору.
Як вбачається із зазначеного Акту приймання-передачі нерухомого майна, Сторона 2 та Сторона 3 підписали цей акт без заперечень та зауважень, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.629 ЦК України, вони повинні належним чином виконувати всі умови укладеного зі Стороною 1 (позивачем) Договору, в тому числі в частині своєчасного та у повному обсязі внесення Стороною 3 платежів з відшкодування вартості комунальних послуг, що спожиті Стороною 2 (користувачем), а саме: послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, за електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії.
Згідно з п.3.2., 3.3. Договору, Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг, які були отримані Стороною 2 за час дії цього Договору. Відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачується Стороною 3 на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг, зокрема електричної енергії, за відповідним пакетом документів до них.
Умовами п.8.2. Договору передбачено обов`язок Сторони 3 відшкодувати Стороні 1 вартість комунальних послуг, що спожиті Стороною 3 у процесі виконання цього Договору.
За змістом ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.1, 2 ст.205 ЦК України).
Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також як наслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання (ст. 174 ГК України).
Згідно з ч.1-3 ст.180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1 ст.181 ГК України).
Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що у разі недотримання сторонами письмової форми правочину (за умови, що законом не вимагається обов`язкове укладення договору в письмовій формі), для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів ч.2 ст.205 ЦК України та ч. 1 ст.181 ГК України. При цьому, поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (схвалення правочину), може бути виражена в будь-якій формі, що однозначно свідчить про волю сторони на визнання правочину, зокрема, за допомогою здійснення конклюдентних дій, наприклад, прийняттям виконання, здійсненням розрахунків тощо.
Як було встановлено судом, ТОВ «ДЖАМІЛА» було підготовлено проект додаткової угоди до Договору №1029 від 27.05.2025, а також відповідний акт наданих послуг, які передбачали відшкодування вартості спожитих послуг з водопостачання та водовідведення за грудень 2025 року. У цій додатковій угоді та актах визначена вартість спожитого водопостачання та водовідведення за грудень 2025 року на загальну суму 27 374,40 грн.
Визначені в акті виконаних робіт обсяги і вартість підтверджуються відповідним актом та довідкою, складеними надавачем послуг - КП «Харківські теплові мережі».
Між ІП «МАЛАХІТ» та КП «Харківські теплові мережі» укладено договір №195/05-ІО-А від 05.02.2020 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в об`єктах позивача за декількома адресами, зазначеними в Додатку до договору, в тому числі за адресою м. Харків, вулиця Чуваська (тепер вулиця Чутівська), 6. 
Акт здачі-приймання наданих послуг надається КП «Харківські теплові мережі» загальною сумою та обсягом за місяць по всім об`єктам ІП «МАЛАХІТ», в тому числі за адресою нерухомого майна вул. Чутівська, 6. 
Обсяги та нарахування в розрізі об`єктів міститься в довідці КП «Харківські теплові мережі» по нарахуванню та сплаті абонента.
Зокрема, в довідці КП «Харківські теплові мережі» по нарахуванню в періоді з 01.12.2025 по 31.12.2025 за адресою м. Харків, вул. Чутівська, 6 зазначено обсяг споживання 450 м.куб, показники лічильника 8729, нараховано за водопостачання 17 550,00 грн., за водовідведення 8 456,40 грн., додатковий приток зливних вод 20% 1 338,37 грн., абонентське обслуговування 29,63 грн., всього на загальну суму 27 374,40 грн.
Отже, факт споживання та суми витрат за спожиті Військовою частиною НОМЕР_1 послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що підлягають відшкодуванню відповідачем, підтверджуються КП «Харківські теплові мережі».
Перелічені проекти документів - додаткова угода до Договору №1029 та додані до неї акт наданих послуг та акт зняття показань лічильників підписані ТОВ «ДЖАМІЛА» та командиром Військової частиниА7400 без зауважень.
Зазначені документи надані відповідачу з супровідним листом від 13.02.2026 (вхідний номер КЕВ м.Харків №1502) разом з документами підтверджуючими витрати від КП “Харківські теплові мережі”.
Відповідачем вказані документи не підписані, а витрати не відшкодовані. Доказів протилежно матеріали справи не містять, а наявність заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за грудень 2025 року на загальну суму 27 374,40 грн відповідачем не спростовуються.
Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст.525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1,2 ст.3 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.19 Закону України "Про Збройні Сили України", фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з п.6,7 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.
Статтею 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду. Відповідно до Конституції України бюджетний період для Державного бюджету України за особливих обставин може бути іншим, ніж передбачено частиною 1 цієї статті. Особливими обставинами, за яких Державний бюджет України може бути затверджено на інший, ніж передбачено частиною 1 цієї статті, бюджетний період, є: 1) введення воєнного стану; 2) оголошення надзвичайного стану в Україні. У разі затвердження Державного бюджету України на інший, ніж передбачено частиною першою цієї статті, бюджетний період місцеві бюджети мають бути затверджені на такий самий період. Для середньострокового бюджетного планування середньостроковий період включає плановий та наступні за плановим два бюджетні періоди.
За приписами ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.
Довгострокове зобов`язання за енергосервісом на підставі документального підтвердження в установленому порядку скорочення обсягів споживання комунальних послуг та енергоносіїв і видатків на їх оплату за звітний період (порівняно з такими обсягами (видатками), які були б спожиті (здійснені) за відсутності енергосервісу) набуває статусу бюджетного зобов`язання у сумі, визначеній згідно з умовами договору енергосервісу виходячи з цін (тарифів), діючих у періоді, за який здійснюється розрахунок, у межах фактичного скорочення таких видатків.
Відповідно до ст.49 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним п.5 ч.1 ст.4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно зі ст.51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, комунальні послуги та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом відповідних послуг у межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі.
Відповідач є бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується виключно з Державного бюджету України та є розпорядником бюджетних коштів в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду.
Згідно з пунктом 8.2. тристороннього договору спільного тимчасового безоплатного використання майна від 27.08.2024 №446, укладеного між позивачем, відповідачем та Військовою частиною НОМЕР_1 , передбачено обов`язок відповідача відшкодувати позивачу вартість комунальних послуг, що спожиті Військовою частиною НОМЕР_1 (користувачем) в процесі виконання цього Договору.
Суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на неможливість здійснити відшкодування за комунальні послуги за попередній період у зв`язку відсутністю відповідного бюджетного асигнування, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від здійснення зобов`язань за Договором.
Правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету неодноразово висловлював в своїх рішеннях Конституційний Суд України. Зокрема, в Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп.2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.
Європейський суд з прав людини в рішенні в справі «Кечко проти України» зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину не виконання своїх зобов`язань.
У справі «Бакалов проти України» та у справі «Терем ЛТД Чечеткін та Оліус проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №12-46гс18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах №925/246/17 та №925/974/17.
На підставі зазначеного, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем всупереч вимог ст.73, 74 ГПК України не надано доказів які б свідчили про сплату ним заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період грудень 2025 року в розмірі 27 374,40 грн, або які б спростовували наявність у нього обов`язку зі сплати зазначеної заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 27 374,40 грн., які складаються з послуг за водопостачання у сумі 17 550,00 грн, за водовідведення у сумі 8 456,40 грн, додатковий приток зливних вод 20% у сумі 1 338,37грн, абонентське обслуговування у сумі 29,63 грн, є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, а тому задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Руїс-Матеос проти Іспанії” від 23 червня 1993 р.).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі “Надточій проти України” суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова про стягнення заборгованості – задовольнити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61; код ЄДРПОУ: 07923280) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАМІЛА» (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120; код ЄДРПОУ: 45183377) заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 27 374 (двадцять сім тисяч триста сімдесят чотири) грн 40 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повне рішення складено "20" травня 2026 р. 

Суддя		Т.О. Пономаренко