Справа № 211/10615/25
Провадження № 2/211/1452/26

Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

16 червня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Юзефовича І.О.,
за участю секретаря судового засідання – Андрійченко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дружківський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів,
встановив: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів, посилаючись на те, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06.09.2011 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні у органах виконавчої служби та згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем, його заборгованість зі сплати аліментів становить 229643,83грн. Позивач має проблеми із здоров`ям, готує документи для встановлення інвалідності. Працює директором ТОВ «АКВА Гео Сервіс». Наголошує, що на момент ухвалення рішення суду від 06.09.2011 року про стягнення з нього аліментів, не існувало обставин щодо проблем із здоров`ям, тому вважає, що наявні підстави для звільнення його від сплати аліментів та заборгованості по аліментах.
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
27.10.2025 відповідачка ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити задоволенні зазначеного позову, оскільки самостійно утримує доньку, а позивач не приймає участі в утриманні доньки і у нього не змінився матеріальний стан.
29.10.2025 позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити його позов у повному обсязі. 
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.04.2026 року було закрито підготовче судове засідання і справа була призначена до судового розгляду по суті. 
В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, оскільки мобілізован на військову службу.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.
Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Суд, дослідивши докази по справі, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06.09.2011 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем у ВП №43673735, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 04.12.2025 року складає 107904,33грн.
Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Разом з тим, як визначено у ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
З аналізу вищевказаних норм права та рекомендацій Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримував нею аліменти на дитину, або дитина змінила своє місце проживання (не проживає з одним із батьків (матір`ю), на користь якої сплачувались аліменти). У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, суд, у випадках, передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Статтями 76 та 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що погіршився стан його здоров`я.
Але суд не може прийняти до уваги зазначене твердження, оскільки позивач надав суду витяг із наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 про його мобілізацію, що може свідчити про задовільний стан здоров`я, яке встановило ВЛК.
При вирішенні даного спору суд має враховувати його наслідки для дитини та виходити із захисту її інтересів, оскільки дитина повинна перебувати у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, яке має надавати в тому числі і позивач.
Також суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 ст.273 СК України передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що заборгованість позивача по сплаті аліментів виникла з 2020 року та у цей період з нього стягувалися аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів.
Частина 2 ст.197 СК України передбачає можливість повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Позивач не надав доказів, що його стан здоров`я погіршився.
Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для звільнення позивача від заборгованості по аліментах, тому що він не надав доказів, що така заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказане також є підставою для відмови у позові про звільнення позивача від сплати аліментів.
Згідно з вимогами ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені висновки, суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Згідно вимог ст.141 ЦПК України відповідно до результату розгляду справи суд вважає за доцільне судові витрати позивача віднести за його рахунок
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354, ЦПК України, ст.ст. 180-182, 197 СК України, суд
ухвалив:
у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа Дружківський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів – відмовити.
Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 16 червня 2026 року.

Суддя        І.О.Юзефович