Дата документу 25.05.2026
Справа № 334/6080/25
Провадження № 2/334/281/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Желєзняк В.К., представника відповідача адвоката Біліченко О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

встановив:
Позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Железняк В.К. звернулася до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями, даний позов надійшов в провадження судді Козловій Н.Ю. Відводів, самовідводів не заявлено.
Ухвалою суду від 31.07.2025 року було відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Копії ухвали суду про відкриття провадження разом з копіями долучених до позову письмових доказів направлено учасникам справи.
Скориставшись своїм правом, представник відповідач надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. 
Також, ухвалою суду від 31.07.2025 року, судом витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. належним чином завірену копію спадкової справи після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжя.
Крім того, ухвалою суду від 29.10.2025 року витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону громадянкою ОСОБА_4 у періоди з березня 2022 року по січень 2025 року. 
Усі докази отримані судом та долучені до матеріалів справ. 
Заявлене представником відповідача клопотання щодо допиту свідка ОСОБА_5 було задоволено судом. 
Ухвалою суду від 22.04.2026 року було закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. 
Інших процесуальних дій не вчинялося.
У судовому засіданні позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Під час шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Запоріжжі. 
ОСОБА_6 розірвала шлюб з ОСОБА_7 08.04.1980 р. та змінила прізвище на дошлюбне: ОСОБА_10 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 43/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві особистої приватної власності за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок від 04.05.1983 р., виданого Запорізьким міськкомунгоспом та зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 04.05.1983 р. за №25524 в реєстровій книзі №157.
ОСОБА_11 , як спадкодавець залишила заповіт від 16.05.2011 р., за змістом якого все належне їй на день смерті майно вона заповідає ОСОБА_1 – позивачці по справі, яка приходиться онукою спадкодавці. 
Між тим, позивачка не була обізнана про наявність заповіту на її ім`я. Бабуся мешкала постійно з сином ОСОБА_9 , опікувала його, оскільки той не працював та зловживав спиртними напоями. Також, бабуся неодноразово заявляла, що після її смерті в будинку житиме її син ОСОБА_9 . Саме тому, позивачка вважала, що бабуся оформила належну їй частку житлового будинку на ім`я сина ОСОБА_9 . 
Також, позивачка зазначала, що ще за життя бабусі, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, заради власної безпеки та безпеки неповнолітньої дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позивачка разом з донькою виїхала в евакуацію до Чеської республіки у березні 2022 року. З вказаного часу і дотепер позивачка з донькою мешкає в Чеській республіці. З 11.03.2022 р. вона отримала там постійну роботу. Зважаючи на те, що позивачка знаходилась в евакуації, мешкала в іншій державі, не була обізнана про наявність заповіту на її ім`я та була впевнена, що спадкове майно відсутнє, у визначений законодавством строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
В середині січня 2025 р. позивачка вперше з березня 2022 р. приїхала до м. Запоріжжя, зустрілась з дядьком ОСОБА_9 , який передав їй заповіт. У зв`язку з необхідністю терміново повернутись до Чеської республіки для подальшої роботи, позивачка не мала часу вирішувати питання оформлення спадщини та виїхала з України. 
12.06.2025 р., через довірену особу, позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., яка зареєструвала у Спадковому реєстрі спадкову справу №74200354, номер у нотаріуса:140/2025 але отримала відмову в оформленні спадщини у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини.
Внаслідок викладеного у неї виникла необхідність в судовому порядку встановити додатковий строк для прийняття спадщини.
Позивачка наполягала, що причини пропущення строку для прийняття спадщини у неї поважні, а саме: велика відстань між місцем постійного проживання позивачки і місцем розташування спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані із знаходженням позивачки в Чеській республіці; реальна небезпека для життя та здоров`я позивачки в місті відкриття спадщини в м. Запоріжжі. Внаслідок чого, вона неспроможна була приїхати до м. Запоріжжя протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини і подати заяву про прийняття спадщини. Також у зв`язку з великою завантаженістю консульської установи України в Чеській Республіці, у них виникають довгі черги бажаючих отримати консульські послуги. Це ускладнює отримання консульських послуг. З вказаних причин позивачка не змогла отримати можливість скористатись консульськими послугами, зокрема, особисто оформити та подати заяву про прийняття спадщини, а також не змогла приїхати до м. Запоріжжя та особисто подати заяву про прийняття спадщини.
З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд надати їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірин Іванівни за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі.
Представник позивача просив суд взяти до уваги пояснення позивачки та ухвалити рішення на користь позивача з підстав, викладених у позовній заяві та долучених письмових доказів.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та зазначав, що обставини на які посилається заявник у позові не співпадають з дійсністю, тобто є надуманими позивачкою, а окремі обставини не можуть бути підставами для визнання поважними причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки вони не підтвердженні належними та допустимими доказами.
Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, доводи позивачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено письмовими доказами, ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Під час шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Запоріжжі. 
ОСОБА_6 розірвала шлюб з ОСОБА_7 08.04.1980 р. та змінила прізвище на дошлюбне: ОСОБА_10 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 43/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві особистої приватної власності за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок від 04.05.1983 р., виданого Запорізьким міськкомунгоспом та зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 04.05.1983 р. за №25524 в реєстровій книзі №157.
ОСОБА_11 , як спадкодавець залишила заповіт від 16.05.2011 р., за змістом якого все належне їй на день смерті майно вона заповідає ОСОБА_1 – позивачці по справі, яка приходиться онукою спадкодавця. 
12.06.2025 р., через довірену особу, позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., яка зареєструвала у Спадковому реєстрі спадкову справу Спадкодавиці №74200354, номер у нотаріуса:140/2025 але отримала відмову в оформленні спадщини у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2022 року справі № 703/1836/20, зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 
Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховним Судом у постановах від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки: Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядалася, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.
Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивач зазначила, що пропустила строк звернення до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що вона думала, що її бабуся ОСОБА_11 склала заповіт на її сина – ОСОБА_9 та вважала що саме ОСОБА_9 вступив у спадщину на все майно після смерті її рідної бабусі .
Проте, як було встановлено в ході судового розгляду та доведено письмовими доказами, заповіт на ім`я ОСОБА_4 був складений ще 16.05.2011 року. Про існування заповіту позивачка була обізнана ще до початку повномасштабного вторгнення Росії на Україну та відповідно до від`їзду позивачки до Чеської республіки. 
Дане твердження було встановлено поясненнями свідка ОСОБА_5 , яка була невісткою померлої ОСОБА_3 з 1985 року. 
Свідок доводила, що ОСОБА_3 весь час казала про те, що своє майно вона буде заповідати своїй онуці ОСОБА_1 . Про це було відомо усім членам родини, у тому числі позивачці. Ще за життя бабусі, ОСОБА_1 забрала усі документи, зокрема заповіт. А похованням бабусі займався співмешканець ОСОБА_1 , який після поховання забрав усі документи на будинок для оформлення спадщини. 
Таким чином, взявши до уваги пояснення самої позивачки про те, що у неї були дуже гарні стосунки з бабусею, вона піклувалася за нею, йде врозріз з добутими в ході судового засідання фактами, зокрема щодо обізнаності ОСОБА_1 про існування заповіту. 
Крім того, суд зазначає, що визначені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме її перебування за кордоном, повний робочий день, небезпечність приїзду до Запоріжжя, неможливість отримання консульської послуги подання особисто заяви про прийняття спадщини через консульську установу, суд не бере до уваги, оскільки ці обставини не можуть бути визнані як поважні причини для пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини. 
Так, Верховний суд неодноразово висловлював позицію, згідно з якою саме лише перебування за межами країни не є поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити таку дію. Такий підхід сформувався, очевидно, у зв`язку з правовою можливістю спадкоємця, який перебуває на території іншої держави, прийняти спадщину шляхом звернення до дипломатичної, консульської установи України, які вчиняють нотаріальні дії на підставі Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 р. № 142/5/310. 
Також це кореспондує п.55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), де зазначено, що головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. 
Отже, посилання позивачки про те, що консульські установи України в Чеській Республіці були перевантажені наданням консульських послуг біженцям, що зробило неможливим для неї отримання консульської послуги подання особисто заяви про прийняття спадщини через консульську установу, суд поставився критично, оскільки будь яких доказів можливого намагання позивачки звернутись до консульської установи, або вчинення будь-яких дій, які б свідчили про намагання вчинити такі дії та неможливість їх вчинення з об`єктивних причин суду не надано. 
Крім того, у позивачки була можливість звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини особисто та/або шляхом надіслання поштою, а в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, шляхом направлення нотаріусу електронного повідомлення (аналог телеграми), в якому можливо було вказати про бажання прийняття спадщину, у визначений законодавством України шестимісячний строк.
Таким чином, суд дійшов висновку, що строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини позивачкою пропущено не з поважних причин. Позивачем не доведено існування об`єктивних та непереборних обставин, які позбавили її можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, від 10 лютого 2010 року); та зважаючи, що усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного.
Розподіл судових витрат між сторонами регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. 
Керуючись ст. 4-5, 13, 19, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265 ЦПК та у відповідності до ст. 1220,1223, 1268,1269,1270, 1272 ЦК України, суд 

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний судом 04.06.2026 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.