ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/5320/23
Номер провадження 22-ц/818/1805/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П, Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року в складі судді Ященко С.О. по справі № 641/5320/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 01 жовтня 2021 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. 
У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу "Миттєва розстрочка. Кредит готівкою", ознайомився з актуальними умовами кредитування та 09 лютого 2022 року підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТП пароля, на підставі чого отримав кредитні кошти для оплати товару та зобов`язався щомісяця у визначені у графіку кредиту строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом.
ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 17 липня 2023 року останній має заборгованість в розмірі 37386,45 грн, з яких: 37349,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; 37,35 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на вказані обставини АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витати.
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ КБ "Приватбанк" про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що з 2014 року він є клієнтом АТ КБ "Приватбанк", користується кредитною карткою № НОМЕР_1 , ліміт якої змінювався банком протягом терміну отримання ним банківських послуг. 
09 лютого 2022 року він спілкувався по телефону з невідомою особою, яка висловила намір придбати в нього товар через платформу "OLX". Вони досягли згоди щодо укладання угоди, але гроші на банківську картку не надійшли. Ніяких паролів, або іншої інформації він не розголошував, але після повідомлення покупцеві щодо неотримання грошей, на його телефон надійшов дзвінок, та в нього запитали, чи підтверджує він операцію, на що він відповів "Так". Після цього надійшло повідомлення про списання з кредитної картки суми в розмірі 4149,90 грн (о 13:08 год.) і 1777,67 грн (о 13:13 год.). В той самий день він повідомив АТ КБ «Приватбанк» про шахрайські дії невідомих осіб та заявив про необхідність блокування кредитної картки. 
В ході розмови з працівником банку він дізнався, що нібито ним відкрито лінію "Миттєвий кредит. Оплата частинами" - кредитний договір № 22020932944974 для придбання товару на загальну суму 41499 грн в магазині мережі "АЛЛО", який знаходиться в м. Києві. Проте ніяких покупок в м. Київ 09 лютого 2022 року ОСОБА_1 не здійснював, кредитів не брав, фактично знаходився в м. Харкові. 
18 лютого 2022 року за його заявою до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 12022226180000129 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив визнати договір № 22020932944974 від 09 лютого 2022 року недійсним, зобов`язати АТ КБ "Приватбанк" відновити залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 станом на 09 лютого 2022 року.
23 січня 2024 року АТ КБ "Приватбанк" подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій Банк просив відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано доказів здійснення спірних операцій не ним особисто, як й доказів заволодіння його персональними даними іншою особою. ОСОБА_1 сам підтвердив оператору Приватбанку, що він перейшов за посиланням, яке йому надійшло у застосунку ОЛХ, і ввів свій логін (фінансовий номер телефону) та пароль, тим самим розголосивши конфіденційну інформацію.
09 лютого 2022 року на клієнта ОСОБА_1 було оформлено два кредити за програмою "Оплата частинами" на 31998 грн та на 41 499 грн, при цьому було автоматично сформовано відповідні договори (договір 1 - № 22020932945009, договір 2 - № 22020932944974), які підписано шляхом вводу вірного PIN-коду.
Вказані кредити були оформленні у ТОВ Алло за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд.176. Згідно ПК PAN-Lik встановлено, що карту № НОМЕР_1 токенізовано, - додано до платіжної системи G-Pay. Токен карти № НОМЕР_1 - НОМЕР_6. В ході перевірки логу входів клієнта ОСОБА_1 в його акаунт в Приват24, встановлено, що 09 лютого 2022 року входи здійснювалися як з типового для даного акаунту пристрою IPHONE14,3 (imei: 2072AFEAE5CCE08814EA0B261F96AFDF6211CEE5), так і з нетипового пристрою: - ZTE BLADE A51|ZTE (imei: НОМЕР_2 ) та з нетипової IP-адреси НОМЕР_3 , провайдер VF Ukraine, місцезнаходження - м. Харків. 
Згідно з інформації з ПК "Адмін. панель Приват24" акаунт клієнта в Приват24 заблоковано 09 лютого 2022 року о 13:11:43. Вивченням архіву ПК VRS встановлено, що 09 лютого 2022 року (час з`єднання 13:09:58) клієнт звернувся на тел. 3700 та в діалозі з оператором повідомив, що він перейшов за посиланням, за яким, нібито, можна було оформити OLX-доставку, та вказав там свій логін та пароль входу до Приват24. Карту № НОМЕР_1 клієнта заблоковано 09 лютого 2022 року о 13:14:46 на підставі його звернення на 3700 від 09 лютого 2022 року (час з`єднання 13:09:58). Заявок на повернення грошових коштів не зафіксовано. 
Саме позивач за зустрічним позовом повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, що були вчинені 09 лютого 2022 року по його картковому рахунку, адже оспорювані платіжні операції були вчинені з ідентифікацією користувача/платника ОСОБА_1 та коректного введення усіх реквізитів карти, паролю та інших ідентифікуючих даних електронного платіжного засобу. 
Повідомлення в банк про ініціювання платіжних операцій третіми особами надійшло від ОСОБА_1 вже після проведення оспорюваних ним фінансових операцій. Фінансові операції на картковому рахунку позивача проведено коректно, а тому не є помилковими та/або незаконними. Дані транзакції відбувались з ідентифікацією електронного платіжного засобу та користувача ОСОБА_1 . 
Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для покладення на позичальника фінансової відповідальності (повернення тіла кредиту, сплата відсотків) за використання кредитних коштів по договору 22020932944974 від 09 лютого 2022 року після блокування його картки, а тому позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення 37349,10 грн заборгованості за тілом кредиту; 37,35 грн заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання договору 22020932944974 від 09 лютого 2022 року недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту, оскільки у випадку оспорювання самого факту укладення правочину належними вимогами є визнання обов`язку боржника за кредитним договором відсутнім.
Зважаючи, що ОСОБА_1 не надано виписку по рахунку або інший фінансовий документ, на підставі якого можна встановити баланс коштів на картці до укладення 09 лютого 2022 року о 13:08:41 спірного договору, вимоги про зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" відновити залишок коштів на рахунку є передчасними.
На вказане судове рішення 09 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, Банк просив рішення суду першої інстанції у частині вирішення спору про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.
Апеляційна скарга мотивована доводами, викладеними Банком у відзиві на зустрічну позовну заяву.
Інформацію про реквізити карти було розголошено з вини Відповідача та до моменту повідомлення користувачем банку про ризик збитків від здійснення операцій, тому відповідальність несе сам користувач.
Оспорювана Відповідачем фінансова операція здійснена з допомогою системи інтернет-банкінгу "Приват24". Дана обставина підтверджуються скріншотами тікетів з програмних комплексів банку, що додаються. В відзиві Відповідач, сам вказав, що ним були розголошені власні реквізити картки через фішинговий сайт, та що втрата коштів відбулась через власну необережність.
ОСОБА_1 не надано доказів, що списання відбулось з вини банку та даних осіб на які рахунки було здійснено переказ коштів, а тому висновки суду першої інстанції про те, що відповідач не втрачав банківських карток, їх ПІН-кодів і телефону та нікому їх не передавав, не вчиняв будь-яких інших дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з його рахунків із алгоритмом реєстрації у системі «Приват24» є необґрунтованими.
Для здійснення підтвердження платіжної операції через додаток Приват24 (Internet Banking Приват24) клієнту необхідно здійснити вхід до Приват24, який виконується у результаті правильного введення логіну (фінансовий номер клієнта) та паролю від Приват24, який відомий виключно лише клієнту, без введення якого неможливо увійти в систему Приват24 і здійснити платіжні операції по рахункам. Для підтвердження входу у Приват24 банком можуть здійснюватися автоматичні дзвінки на фінансовий номер телефону клієнта, та лише після отримання банком позитивної відповіді від клієнта про підтвердження входу, виконується вхід у Приват24. 
Для проведення та підтверждення спірних транзакцій, ініціатору грошових переказів була достовірно відома інформація щодо номеру рахунку, а також конфіденційна інформація (пароль та пін-код), яка відома лише користувачу картки і не може бути відома третім особам, у тому числі працівникам АТ КБ «ПриватБанк», а також 3Dsecure код/ОТП код, який відомий тільки власнику картки та надсилається саме на його номер телефону або до Приват24. Таким чином, вчинення фінансових операцій на картковому рахунку Відповідача третіми особами неможлива без розголошення або втрати користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, таких логін, пароль ( код доступу до карти) та ін. ідентифікуючі дані електронного платіжного засобу. 
Станом на час проведення оспорюваних позивачем платіжних операцій, до АТ КБ «ПриватБанк» не надходило від клієнта ОСОБА_1 повідомлень/заяв про втрату доступу до фінансового номеру телефону чи/або заволодіння ним третіми особами. Станом на 09 лютого 2022 року логін та пароль входу в Приват24 клієнта ОСОБА_1 не змінювалися. 
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (том 1, а.с. 11-22).
На підставі вказаної угоди АТ КБ "ПриватБанк" видано ОСОБА_1 банківську картку № НОМЕР_1 .
09 лютого 2022 року о 13:08:41 ОСОБА_1 простим електронним підписом підписано заяву, в якій він підтвердив зобов`язання за договором 22020932944974 від 09 лютого 2022 року і доручив банку встановити регулярний платіж з картки/рахунку НОМЕР_1 на погашення заборгованості. Розмір кредиту: 41499 грн. Кількість платежів:10. Графік платежів: оплата щомісяця (не пізніше 9 числа) у розмірі 4154,05 грн, у тому числі проценти за користування кредитом 1,01% - 4,15 грн. Перший платіж: 09 березня 2022 року, останній платіж: 09 листопада 2022 року(том 1, а.с. 23-27). 
09 лютого 2022 року за заявою ОСОБА_1 13:14 картку № НОМЕР_1 було заблоковано (том 1, а.с. 62).
18 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_1 про те, що 09 лютого 2022 року невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами в розмірі 5927,57 грн через мережу інтернет, що підтверджується витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 12022226180000129 від 18 лютого 2022 року (том 1 а.с. 71).
Відповідно до висновку Головного спеціалістом з захисту електронних платежів та послуг ГО УБ по Північно-Східному МРУ АТ КБ «Приватбанк» від 22 січня 2024 року проведено перевірку за фактом направлення зустрічного позову клієнтом ОСОБА_1 до банку, в результаті якої складено висновок про те, що договори за програмою "Оплата частинами" на 31998 грн та 41499 грн підписані шляхом вводу вірного PIN-коду за картою № НОМЕР_1 , що було здійснено внаслідок дій клієнта з розголосу конфіденційної інформації, а саме логіну та паролю входу в Приват24. Також, відповідно до вказаного висновку встановлено, що 09 лютого 2022 року на клієнта ОСОБА_1 було оформлено два кредити за програмою "Оплата частинами" на 31998 грн та на 41499 грн, при цьому було автоматично сформовано відповідні договори (договір 1 - № 22020932945009, договір 2 - №22020932944974), які підписано шляхом вводу вірного PIN-коду, про що вказано у самих договорах. Вказані кредити були оформленні у ТОВ Алло за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд.176. Згідно ПК PAN-Lik встановлено, що карту № НОМЕР_1 токенізовано, - додано до платіжної системи G-Pay. Токен карти № НОМЕР_1 - НОМЕР_6. В ході перевірки логу входів клієнта ОСОБА_1 в його акаунт в Приват24, встановлено, що 09 лютого 2022 року входи здійснювалися як з типового для даного акаунту пристрою IPHONE14,3 (imei: 2072AFEAE5CCE08814EA0B261F96AFDF6211CEE5), так і з нетипового пристрою: - ZTE BLADE A51|ZTE (imei: НОМЕР_2 ) та з нетипової IP-адреси НОМЕР_3 , провайдер VF Ukraine, місцезнаходження - м. Харків. Згідно ПК "Адмін. панель Приват24" встановлено, що акаунт клієнта в Приват24 заблоковано 09 лютого 2022 року о 13:11:43 (том 1, а.с. 129-130).
Листом ПрАТ "Київстар" від 28 березня 2024 року встановлено, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номер НОМЕР_4 станом на 09 лютого 2022 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ "Київстар", знеособлено (анонімно). Визначити особу, в користуванні якої перебував телефонний номер НОМЕР_4 станом на 09 лютого 2022 року, зокрема в період часу з 12:00 год. до 15:00 год. немає можливості (том 1, а.с. 143-144).
Відповідно до листа ПрАТ "ВФ Україна" від 19 червня 2024 року телекомунікаційні послуги по абонентському номеру НОМЕР_5 у період часу з 12:00 год. до 15:00 год. 09 лютого 2022 року, який обслуговувався знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ "ВФ Україна", тому визначити абонента, в користування якого знаходився даний номер, не має можливості (том 1, а.с. 161-164).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка
та проведення інших операцій за рахунком.
Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Законом України «Про платіжні послуги» регламентовано поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлено виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначено загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлено права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.
У статті 1 вказаного Закону визначено основні терміни, серед яких: автентифікація, дистанційна платіжна операція, засіб дистанційної комунікації, індивідуальна облікова інформація, ініціатор, платіжна операція та інші.
Інформування користувачів під час виконання платіжних операцій з використанням платіжних інструментів регламентовано статтею 32 Закону України «Про платіжні послуги».
Так, користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати надавачу платіжних послуг інформацію для здійснення контактів із ним, а надавач платіжних послуг зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом строку дії договору. Обов`язок надавача платіжних послуг щодо повідомлення користувача (у спосіб, визначений договором) про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування надавачем платіжних послуг користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень надавача платіжних послуг про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі. Надавач платіжних послуг зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту, помилкових, неналежних, неакцептованих платіжних операцій, ініційованих з використанням такого платіжного інструменту, надавати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, встановлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень (скарг) громадян.
Обов`язки емітента визначено частиною дев`ятнадцятою статті 38 указаного Закону, а користувача - частиною двадцятою.
Так, емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) не надавати користувачу електронні платіжні засоби без відповідного запиту користувача, крім випадку надання користувачу електронного платіжного засобу на заміну раніше виданого електронного платіжного засобу; 4) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення; 5) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про необхідність розблокування або заміни (перевипуску) електронного платіжного засобу; 6) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У свою чергу, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги» визначено відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій.
Загальні вимоги Національного банку України до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням установлено Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 № 164 (далі - Положення).
Умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту (пункт 29 Положення).
Згідно з пунктом 140 Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146 Положення).
Відповідно до ст. 5 Закону «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України» банки є суб`єктами забезпечення кібербезпеки. Відтак несанкціоноване списання коштів з рахунку позивача є не просто помилковим платежем, а інцидентом кібербезпеки, який мав бути зафіксований та розслідуваний Банком відповідно до приписів вказаного Закону.
У Типології легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, додаток «Кіберзлочинність та відмивання коштів», затвердженій наказом Дерфінмоніторингу від 25.12.2013 №157, вказано, що банківська система України є однією зі сфер, де найбільш широко та активно використовуються сучасні можливості інформаційних технологій та мережі Інтернет. А враховуючи, що зазначені технології використовуються для грошових переказів, зазначена сфера привертає все більшу увагу злочинців. Несанкціоноване списання коштів з банківських рахунків, шахрайство з платіжними картками, втручання в роботу інтернет-банкінгу, розповсюдження комп`ютерних вірусів, DDoS атаки на інтернет-ресурси, шахрайство в інформаційних мережах - це не вичерпний перелік кіберзлочинів, тобто злочинів у сфері інформаційних та комп`ютерних технологій. У розділі 2.1 «Шахрайство в системах дистанційного банківського обслуговування» Типології, вказано, що системи дистанційного банківського обслуговування, як інструмент доступу до грошових переказів, сьогодні все частіше стають мішенню для кіберзлочинців.
Мета шахраїв спотворити інформацію, сформувати за допомогою ДБО і провести платіж, який за змістом не буде виділятися в потоці звичайної діяльності жертви, але переведе гроші на рахунки підставної особи або фіктивної фірми, використовуючи звичайне для даного клієнта призначення платежу. У Типології вказано, що індикаторами підозрілості фінансових операцій зазначеної спрямованості для банківських установ опосередковано можуть бути наступні фактори, зокрема: спроба входу із забороненого/нового IP-адресу; транзакції в нестандартний час або підключення до системи у вечірній час; незвичайні умови або складність операції: висока частота переказів коштів протягом невеликого періоду часу, велика кількість різноманітних джерел походження коштів та платіжних методів (інструментів); спроби зняти кошти в день їх зарахування; операції не відповідають попереднім операціям клієнта.
Тож, можна зробити висновок, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта Банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові від 21.06.2023 у справі № 922/4091/19.
Отже, ключовими питаннями цієї справи є те, чи довів Банк вину позивача (клієнта) у доступі третіх осіб до інформації, яка дозволила ініціювати банківські операції, і чи спростував Банк наявність своєї вини у несанкціонованому списанні коштів з рахунку клієнта.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк».
09 лютого 2022 року до особистого кабінету відповідача з коректним введенням логіну та паролю здійснено вхід із нетипового для ОСОБА_1 пристрою ZTE BLADE A51|ZTE (imei: НОМЕР_2 ) та з нетипової IP-адреси НОМЕР_3 у системі онлайн банкінгу «Приват24».
В подальшому із банківських рахунків ОСОБА_1 , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», відбулося списання грошових коштів в розмірі 4149,90 грн (о 13:08 год.) і 1777,67 грн (о 13:13 год.) у зв`язку з укладанням договорів за програмою "Оплата частинами" на 31998 грн та на 41499 грн.
За заявою ОСОБА_1 09 лютого 2022 року о 13:14 картку № НОМЕР_1 було заблоковано.
Також, Банком у ході службової перевірки було встановлено, що номер фінансового телефону 2 клієнта ОСОБА_1 не змінювався. Договори за програмою "Оплата частинами" на 31998 грн та 41499 грн підписані шляхом вводу вірного PIN-коду за картою № НОМЕР_1 , що було здійснено внаслідок дій клієнта з розголосу конфіденційної інформації, а саме логіну та паролю входу в Приват24. 
Під час фіксування заявки на шахрайство клієнт ОСОБА_1 повідомив, що він перейшов за посиланням на "OLX" та після надходження на його телефон дзвінка, на питання чи підтверджує він операцію, ОСОБА_1 відповів "Так".
Тобто, відповідач своїми діями сприяла в розкритті облікової інформації, авторизував вхід до Приват24 зі стороннього пристрою, відтак - сторонні особи отримали доступ до Приват24 та рахунків. Отже, списання коштів невстановленими особами стало можливими в результаті необачних дій відповідача, який авторизував доступ стороннім особам до свого платіжного застосунку «Приват 24» і не вжив заходів по збереженню своїх облікових даних.
Саме на ОСОБА_1 покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення конфіденційної інформації.
Отже, враховуючи, що вхід до «Приват24» відбувся коректно, під авторизацією клієнта, та спірні операції з переказу коштів відповідача в мобільному додатку «Приват24» також були підтверджені, і клієнту надходили повідомлення про вхід до акаунту, очевидним є той факт, що ОСОБА_1 своїми діями сприяв шахраям ініціювати платіжні операції зі своєї картки.
З урахуванням обставин справи, відповідно до яких ОСОБА_1 самостійно повідомив стороннім особам дані від входу в Приват24 (логін та пароль), наслідком чого стало переведення коштів з карткового рахунку, а також відсутності доказів вини банку, АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності за проведені операції по рахунку.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року по справі №363/3498/16-ц.
Зважаючи, що під час проведення спірних транзакцій не встановлено неправомірності дій чи бездіяльності банку, здійснене банком списання грошових коштів не може вважатись безпідставним та виключає відповідальність банку згідно з умовами договору та вимогами законодавства.
На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому банком розмірі.
Також, судова колегія зауважує, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.
При цьому, відповідач не позбавлений можливості в подальшому звернутися до винних осіб, встановлених у кримінальному провадженні, з вимогами про відшкодування списаних з його рахунку кредитних коштів.
Матеріали справи свідчать. що станом на 17 липня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 37386,45 грн, з яких: 37349,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; 37,35 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростовано, свого розрахунку заборгованості останнім не надано. Докази погашення заборгованості також відсутні.
За таких обставин судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_1 . 
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню шляхом ухвалення нового про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення заборгованості у розмірі 37386,45 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено - 2684 судового збору, з апеляційною скаргою 3633,60 грн.
Зважаючи, що позов пред`явлено в 2023 році, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року складав 2684 грн, то відповідно судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги становить 2684 х 1,5 х 0,8 = 3220,80 грн. Отже, вказані витрати підялгають стягненню з відповідача. 
Зважаючи, що позовні вимоги банку задоволено, з ОСОБА_1 підлягає стягненню 2684 + 3228,80 = 5904,80 грн. 
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;
Згідно з частиною 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Порядок повернення судового збору врегульовано наказом Мінфіну «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок).
Пунктом 5 вказаного Порядку зокрема передбачено, що Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем за подану апеляційну скаргу сплачено 3633,60 грн судового збору, тобто, у більшому обсязі (на 412,80 грн), ніж встановлено законом, а тому наявні підстави для повернення АТ КБ «ПриватБанк» надмірно сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2025 року у частині вирішення спору за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, код 14360570) заборгованість /н від 09 лютого 2022 року у розмірі 37386 (тридцять сім тисяч триста вісімдесят шість) грн 45 коп. та 5904 (п`ять тисяч дев`ятсот чотири) грн 80 коп судового збору.
Зобов`язати Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області повернути Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» надмірно сплачений судовий збір у розмірі 412 (чотириста дванадцять) грн 80 коп., сплачений згідно з квитанцією від року, що внесений на номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA398999980313161206080020661, отримувач коштів - ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37874947; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова