ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 367/6583/24
Номер провадження: 22-ц/819/949/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого Приходько Л.А.,
суддів: Базіль Л.В.,
Радченко С.В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Небелиці Артема Вікторовича на рішення Нововоронцовського райнного суду Херсонської області від 25 березня 2026 року, ухвалене  під головуванням судді Каневського В.О., 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 21 квітня 2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-7653633 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За надання Кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 200,00 грн. Позичальник доручає Кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії із суми Кредиту, що підлягає перерахуванню Позичальнику згідно Договору. Відразу після вчинених дій відповідача, 21 квітня 2023 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» перерахувало грошові кошти в сумі 4 000,00 грн на його банківську карту № НОМЕР_1 .
30 жовтня 2023 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 30102023, згідно умов якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №30102023 від 30 жовтня 2023 року від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 14 300,00 грн. Заборгованість відповідача за кредитним договором №00-7653633 від 21 квітня 2023 року становить 14 300,00 грн, яка складається з наступного: 4 200,00 грн – заборгованість по кредиту; 10 100,00 грн – заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом. 
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем до цього часу вищевказана заборгованість не сплачена, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь зазначену суму заборговаості та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн за сплату судового збору та 5000,00 грн на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2024 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Нововоронцовського районного суду Херсонської області.
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 березня 2026 року позовні вимог ТОВ «ФК «Ейс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором №00-7653633 від 21 квітня 2023 року в розмірі 14 300,00 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, що разом складають 7 422,40 грн.
22 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Небелиця А.В. подав на рішення суду апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 – адвокат Небелиця А.В. посилалася на наступні обставини.
Так, апелянт звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не було належним чином усунуто суперечності в доказах щодо фактичного розміру кредиту, який нібито було надано відповідачу. Судом не встановлено належним чином факти, а саме: яка сума була фактично перерахована відповідачу; чи входить комісія у розмір 4 200,00 грн; з яких саме підстав до стягнення визначено 4 200,00 грн та графік, в якому також вказано 4 000,00 грн.
Також зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу рішення доказ, який містить істотну невідповідність щодо особи, яка нібито була ідентифікована при укладенні електронного договору. У рішенні суду зазначено, що «За довідкою про ідентифікацію ТОВ «Качай гроші» клієнт ОСОБА_2 був ідентифікований одноразовим ідентифікатором 5328F». Разом з тим, відповідачем у даній справі є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .
Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не перевірив належним чином порядок, період та алгоритм нарахування відсотків у розмірі 10 100,00 грн та фактично безкритично прийняв розрахунок позивача. Суд не навів жодного арифметичного обгрунтування того, яким саме чином із наведених умов договору сформовано суму 10 100,00 грн відсотків.
Також апелянт посилається на істотні неузгодженості у визначені періодів заборгованості та моменту переходу права вимоги до кредитора. Так, суд вказав, що заборгованість у повному розмірі існувала станом на 30 травня 2023 року, хоча перехід права вимоги до нового кредитора відбувся лише 30 жовтня 2023 року. Тобто, суд першої інстанції не встановив належним чином ані період існування заборгованості, ані момент та обсяг переходу права вимоги до позивача.
Окрім того, на думку апелянта, судом першої інстанції проігноровано те, що даний розрахунок заборгованості не можна вважати дійсним, оскільки такий розрахунок зроблено позивачем одноособово без урахування думки та позиції відповідача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Ейс» - Сахарова О.І., посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення суду, просить скаргу злишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Зокрема, представником ТОВ «ФК «Ейс» зазначено, що ТОВ «Качай гроші», перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку, а саме приналежність платіжної картки Позичальнику. На підтвердження зазначених фактів ТОВ «Качай гроші» складено довідку про ідентифікацію, відповідно до якої підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 00 7653633 від 21 квітня 2023 року, ідентифікований Первісним Кредитором ТОВ «Качай гроші» (долучено до відзиву на апеляційну скаргу).
Також посилається на те, що сума заборгованості, заявлена позивачем у позовній заяві, включає в себе не лише основну суму кредиту та нараховані проценти, але й нараховану комісію, яка чітко передбачена умовами договору та є складовою частиною загальної суми позовних вимог як плата за надання кредиту. 
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості створений та підписаний електронним підписом ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (Додаток №12 до позовної заяви), який ґрунтується на первинних документах, які фіксують факт виконання госпоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, а саме - повідомлення банків. Даний документ є належним, повним та вичерпним доказом заборгованості, оскільки він охоплює всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містить таблицю з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат відповідно до вимог статтей 12, 81 ЦПК України. Підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані.
Будь-яких застережень або зауважень з боку ОСОБА_1 щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, до суду належними доказами не подано. Зазначає, що у випадку неповного розуміння умов кредитного договору у відповідача була можливість відмовитися від його підписання.
Проценти за користування кредитом нараховувалися в межах дії кредитного договору відповідно до умов кредитного договору, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що сума заборгованості є меншою, не надано власного контррозрахунку, не доведено факту погашення боргу, у більшому розмірі, ніж зазначено позивачем.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі за позовом з ціною менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до частини тринадцятої статті 7 та частини першої статті 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному встановленню в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази, які містять інформацію щодо предмету позову, логічно пов`язані з обставинами щодо наявності права вимоги до відповідача та підстав для стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № 00 7653633 від 21 квітня 2023року. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 21 квітня 2023 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-7653633 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Згідно з умовами кредитного договору №00-7653633 від 21 квітня 2023 року:
- сума кредитного ліміту складає 4 200,00 грн (п. 1.2. договору);
- кредитна лінія надається строком на 120 днів, дата повернення 19 серпня 2023 року (п. 1.3. договору;
- тип процентної ставки - фіксована (п. 1.4. договору);
- знижена процентна ставка становить 1,25% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п.1.3.1. даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання Кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування Кредитом, тобто з 1 по 20 день включно (п. 1.4.1. договору);
- стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах строку надання Кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20-го дня користування Кредитом, починаючи з 21 дня користування Кредитом, по день повернення Кредиту (п. 1.4.2. договору);
- орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору становить: 5701,07% (п. 1.6. договору);
- орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладання Договору складає: 15 200,00 грн (п. 1.7. договору);
- дата надання/видачі Кредиту дата перерахування Кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів Кредиту в сумі 4 200,00 грн. на карту Позичальника № НОМЕР_2 , яка зазначається у форматі НОМЕР_3 , емітовану банком України (п. 2.2. договору);
- за надання Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 200,00 (двісті ) грн. Позичальник доручає Кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії із суми Кредиту, що підлягає перерахуванню Позичальнику згідно Договору. Тобто, Позичальнику перераховується сума Кредиту 4 000,00 (чотири тисячі) грн, за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання Кредиту (пункт 2.2.1.)
Пунктом 6.4. договору визначена відповідальність Позичальника за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань щодо повернення Кредиту:
- у випадку прострочення повернення суми Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору неустойку;
- пеню в розмірі 1% від суми Кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 1 (першого) дня прострочення.
При цьому штрафи та пеня за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення Позичальником зобов`язань за цим Договором, обмежується відповідно до умов передбачених статті 21 ЗУ «Про споживче Кредитування». На період дії воєнного стану не застосовується.
Разом з тим, до кредитного договору долучений графік платежів за яким визначені кількість платежів, розмір та періодичність внесення позичальником коштів (додаток №1 до кредитного договору). З графіку вбачається: дата видачі кредиту – 21 квітня 2023 року; розмір кредиту 4 000,00 грн; дата повернення кредиту – 19 серпня 2023 року; сума нарахованих відсотків – 11 000,00 грн; комісія за надання кредиту – 200,00 грн; загальна вартість кредиту – 15 200,00 грн.
Згідно довідки про ідентифікацію, долученої представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу, ТОВ «Качай гроші» клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 00 7653633 від 21 квітня 2023 року, був ідентифікований одноразовим індикатором 2415F.
За наданим розрахунком ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» в період з 21 квітня 2023 року по 30 жовтня 2023 року загальна заборгованість відповідача становить 14 300,00 грн, з яких: 4200,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10100,00 грн – заборгованість за відсотками.
30 жовтня 2023 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 30102023, згідно умов якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №00-7653633 від 21 квітня 2023 року до відповідача на загальну суму 14 300,00 грн, що підтверджується копією реєстру боржників до Договору факторингу №30102023 від 30 жовтня 2023 року.
За наданим розрахунком ТОВ «ФК «Ейс» в період з 31 жовтня 2023 року по 31 травня 2024 року загальна заборгованість відповідача становить 14 300,00 грн, з яких: 4 200,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10 100,00 грн – прострочена заборгованість за відсотками.
Станом на 30 травня 2024 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №00-7653633 від 21 квітня 2023 року становить 14300,00 грн, яка складається з наступного: 4 200,00 грн – заборгованість по кредиту; 10100,00 грн – заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом.
З вимог позивача вбачається, що ТОВ «ФК «Ейс» не нараховувало жодних сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги за кредитним договором.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.
У справі встановлено, що для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Таким чином, у дані справі кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» надіслано ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор 2415F, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору. 
Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі ці дії вчинені не ОСОБА_1 , а іншою особою, матеріали справи не містять.
Посилання представника апелянта на те, що суд необгрунтовано прийняв в якості доказу на підтвердження ідентифікації відповідача під час укладення кредитного договору наявну в матеріалах справи довідку про ідентифікацію клієнта ОСОБА_2 , який не є відповідачем по справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу надано довідку про ідентифікацію ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» саме клієнта ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 00 7653633 від 21 квітня 2023 року. Наявна в матеріалах справи довідка про ідентифікацію ОСОБА_2 надана представиком позивача помилково та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. 
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. 
Відповідно до вимог статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку.
Так, зокрема, факт отримання відповідачем кредитних коштів за вищенаведеним кредитним договором та наявність у відповідача заборгованості у заявленому до стягнення розмірі підтверджується наявними у матеріалах справи довідками про ідентифікацію клієнта, розрахунком заборгованості, копією кредитного договору та договором факторингу.
Натомість, відповідачем не спростовано відсутності у нього заборгованості за кредитним договором або наявності заборгованості в іншому розмірі, зокрема не надано контррозрахунку, доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договорам матеріали справи також не містять.
Посилання апелянта на ту обставину, що судом належним чином не встановлено факт того яка суме сума була фактично перерахована відповідачу - 4 200,00 грн чи 4 000,00 грн, колегія суддів також вважає необгрунтованим. Так, судом взято до уваги, що відповідно до пункту 2.2.1. Кредитного договору сума заборгованості, заявлена позивачем у позовній заяві, включає в себе не лише основну суму кредиту та нараховані проценти, але й нараховану комісію, яка чітко передбачена умовами договору та є складовою частиною загальної суми позовних вимог як плата за надання кредиту. Умова щодо сплати зазначеної комісії є невід`ємною частиною договірних зобов`язань. Позичальник, підписавши кредитний договір, підтвердив ознайомлення та повну згоду з усіма його умовами, включно з положеннями щодо стягнення комісії.
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.
Інші доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем своїх позовних вимог в частині стягнення суми наданого кредиту, зокрема обгрунтованості нарахування відсотків за користування кредитними коштами, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
Отже, встановивши порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань по укладеному кредитному договору щодо повернення кредитних коштів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості у зазначеному позивачем розмірі.
Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунки заборгованості перед позивачем та не довів відсутність заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками, які нараховані кредиторами відповідно до умов договору.
Сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що відсотки, нараховані кредиторами після підписання кредитних договорів за період дії строку кредитного договору та у відновідності до умов договорів, підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги щодо зазначення в описовій частині рішенні суду періоду нарахування суми заборгованості, а саме з 31 жовтня 2023 року по 30 травня 2023 року, який значно відрізняється від фактичного періду нарахування, не є підставою для скасування чи зміни рішення.
Помилкове зазначення судом у описовій частині рішення періоду нарахування суми заборгованості з 31 жовтня 2023 року по 30 травня 2023 року, замість вірного - з 31 жовтня 2023 року по 30 травня 2023 року, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що допущена в рішенні суду описка, відповідно до вимог статті 269 ЦПК України, може бути виправлена як за заявою сторони у справі, так і за ініціативою суду, та не є підставою для скасування рішення. 
Разом з тим, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс», ухвалено обґрунтоване рішення про їх задоволення.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 березня 2026 року постановлено з додержанням вимог закону, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, надана правильна оцінка наявним у справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Розподіл судових витрат в порядку частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не здійснюється у зв`язку із залишенням апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_1 – адвоката Небелиці Артема Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.А.Приходько 

Судді: Л.В.Базіль

С.В.Радченко