Справа № 314/3063/24
Провадження № 2-о/314/30/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.06.2026  м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі
головуючого судді Швець О.В.,
за участі:
секретаря судового засідання Павлівської І.В.,
заявниці ОСОБА_1 ,
представник заявника адвокат Лєскін М.С.,
представника заінтересованої особи Андрієнко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вільнянськ в порядку окремого провадження, цивільну справу №314/3063/24 за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лєскін Микола Сергійович, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Міністерство оборони України; ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,
УСТАНОВИВ:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Міністерство оборони України; ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з січня 2017 року проживала з військовослужбовцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Він ставився до її дітей як рідний батько, про що свідчать, зокрема, документи Запорізької гімназії № 97. Під час вступу до навчального закладу дочка заявниці в анкеті зазначала інформацію про батька - ОСОБА_4 .. Заявниця і померлий мали спільний бюджет, про що свідчать розрахункові документи та регулярні перекази, факт спільного проживання підтверджується показаннями свідків, довідкою ОСББ та спільними фотографіями. Шлюб не реєстрували, оскільки не було такої потреби. Метою встановлення факту, що має юридичне значення, є захист матеріальних інтересів заявниці.
Заявниця просила суд встановити факт, що вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з січня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2025 рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року скасувано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
03.10.2025 вказана справа надійшла до Вільнянського районного суду Запорізької області та визначено склад суду.
14.10.2025 відповідно до ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області справу прийнято до провадження.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.12.2025 витребувано від Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відомостей (повних витягів щодо цих відомостей) про наявність актових записів про дружину, дітей, батьків ОСОБА_4 .
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.01.2026 залучити до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .
Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала, просила таку задовольнити, додатково пояснивши, що проживала разом із ОСОБА_4 з 2017 року до дня його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 . Пара мешкала разом із родиною за однією адресою, вела спільне господарство, виховувала її дітей, однак офіційно шлюб вони не реєстрували. За час спільного проживання вони проводили ремонт у квартирі, разом купували побутову техніку, одяг. ОСОБА_4 активно брав участь у вихованні її доньки, відвідував батьківські збори та спільно з родиною проводив вільний час, зокрема відпочивав і ходив у гості. У 2023 році чоловіка мобілізували. Після того, як він отримав поранення, заявниця допомагала в організації лікування і постійно перебувала поряд із ним у лікарні. Після його смерті саме вона займалася похованням. Батьки ОСОБА_4 померли раніше. Його донька, ОСОБА_3 , раніше спілкувалася із заявницею та іноді приїжджала в гості, але останнім часом зв`язок з нею втрачено. Їй невідомо, де донька наразі проживає разом із матір`ю. Крім того, щодо вирішення будь-яких питань після смерті ОСОБА_4 , з заявницею ніхто не контактував.
Уповноважений представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Лєскін М.С. у судовому засіданні заяву підтримав, просив таку задовольнити, покликаючись на викладені у заяві обставини та докази надані до суду.
Заінтересована особа - представник Міністерства оборони України, у судовому засіданні підтримав доводи надані в їх письмових поясненнях.
Заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Заінтересована особа - ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , була повідомлена належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, здійснивши допит заявниці як свідка та інших свідків, суд встановив фактичні обставини справи та дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України).
За нормою ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Суд встановив, що згідно із актом встановлення факту проживання, який виданий ОСББ «Автозаводська 8-Б», в квартирі АДРЕСА_1 з січня 2017 року по 22 червня 2024 року проживали родиною ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_1 її матір`ю є ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_6 
Розівський районний суд Запорізької області заочним рішенням від 24 листопада 2016 року у справі № 755/5263/16-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвав. Спільна дитина від цього шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вільнянський районний суд Запорізької області рішенням від 23 вересня 2019 року стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно із подякою Запорізької гімназії № 97 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висловлено вдячність за виховання дочки ОСОБА_9 .
Відповідно до анкети ОСОБА_5 до професійного училища як батька зазначено ОСОБА_4 .
Згідно із довідкою Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 01 серпня 2024 року ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та мав склад сім`ї: співмешканка ОСОБА_1 , син співмешканки ОСОБА_10 , дочка співмешканки ОСОБА_5 .
19.10.2023 року ОСОБА_4 складена згода на обробку персональних даних та анкета, у якій в графі «сімейний стан» зазначено: цивільний брак; в графі «зазначте відомості (ступень родинного зв`язку, прізвище, ім`я по батькові, дата народження, місце проживання, номер телефону) щодо Ваших близьких родичів ( батько, мати, сестра, брати та діти), дружини (чоловіка) або близької особи» зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 .
В матеріалах справи також наявні фотографії ОСОБА_1 з ОСОБА_4 під час свят та відпочинку, квитанції грошових переказів ОСОБА_4 на рахунки ОСОБА_1 2023-2024 років, переписка з ОСОБА_5 . 
Свідок ОСОБА_5 зазначила, що є дочкою заявниці. Орієнтовно з 2017 року ОСОБА_4 постійно проживав із нею та її матір`ю під одним дахом у місті Запоріжжі, ведучи спільне життя як одна родина. ОСОБА_4 брав активну участь у домашніх справах і ставився до неї, як до рідної дочки. Мати та вітчим розподіляли між собою обов`язки по господарству, проживали як подружжя, працювали разом і мали спільний бюджет. ОСОБА_12 працював у сфері будівництва, автомийці. Після призову до армії він регулярно перераховував кошти матері на її потреби.
Свідок ОСОБА_13 вказувала, що є пенсіонером, дружила з сім`єю заявниці, приблизно з 2017 року ОСОБА_4 проживав з заявницею та її дітьми однією сім`єю, був їм як батько, матеріально забезпечував, оскільки працював і заявниця також працювала. Свідок часто (приблизно раз на тиждень) навідувала в гості заявницю та бачила їх разом.
Свідок ОСОБА_14 показала, що є знайомою заявниці близько 10 років. Приблизно з 2017 року заявниця проживала разом з ОСОБА_4 як сім`я у м. Запоріжжі, свідок проживала по сусідству, знає що у ОСОБА_4 дитина від першого шлюбу, а у заявниці - двоє своїх дітей, проте ОСОБА_4 ставився до них як батько, ходив на батьківські збори, зустрічалися дуже часто на літній площадці, в магазині.
Задовольняючи заяву, суд виходить з таких норм чинного цивільного та сімейного законодавства.
Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ст15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Ч.9,10 ст.7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За приписами ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення.
Відповідно до ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
До особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на вільний вибір місця проживання (ст.270 ЦК України).
За змістом ч.2 ст.310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до 1,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Крім того, згідно з ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Ч.5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Ч.1 ст.46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Суд наголошує, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, враховуючи доводи сторони заявника, висловлені власне у заяві, під час допиту заявниці як свідка, з приводу того, що факт спільного проживання заявниці із ОСОБА_4 мав місце в період з січня 2017 по 22.06.2024 (по час настання сиерті військовослужбовця ОСОБА_4 ), вважає їх обґрунтованими та в достатньому обсязі доведеними за результатами розгляду справи, такими, що відповідають дійсності та за відсутності спору про право у даній справі, про наявність якого ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 не заявила. Суд окремо наголошує, що покази свідків, допитаних під час розгляду справи, є логічними, взаємовідповідними, переконливими й послідовними.
Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду №490/4949/17 від 12.12.2019 року).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16 показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.
Верховний Суд також вказав, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем протягом 2023-2024 років коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15).
Разом з цим, суд наголошує, що факт перебування ОСОБА_4 з 18.08.2023 на військовій службі, під час воєнного стану, який не потребує додаткового встановлення судом, позаяк не є предметом розгляду, належним чином підтверджений, вочевидь мав свій безпосередній вплив на характер відносин вказаних осіб, адже особливості виконання військових обов`язків та перебування під час їх виконання ОСОБА_4 на території інших областей України не дозволяє заявниці надати інші докази щоденного проживання та спільного побуту. Разом з цим, як наявність спільного бюджету, так і інших рис, притаманних подружжю, теплих стосунків, що мали характер родинних, не викликають у суду розумних сумнівів із врахуванням показів як заявниці, так і свідків. Заявниця вказала на фотокартки, долучені до заяви, пояснивши, коли і за яких обставин здійснені фотознімки. Свідки підтвердили що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були відносини, які притаманні подружжю, що вони вели спільний побут.
Суд не вбачає підстав для додаткового витребування доказів у даній справі, враховуючи досліджені докази.
За нормою ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно з положеннями ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінивши наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявниці підлягають задоволенню, враховуючи наведені висновки суду, у спосіб встановлення факту проживання заявниці та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання військових обов`язків, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати за загальним правилом не відшкодовуються.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 49, 76-82, 89, 95, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лєскін Микола Сергійович, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Міністерство оборони України; ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з січня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.
Суддя Ольга Валеріївна Швець

10.06.2026