Справа № 309/4580/25
Провадження № 2/309/1813/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області 
у складі: головуючого-судді Лук`янової О.В. 
за участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, - 
В С Т А Н О В И В:
Предстаник позивачки, посилаючись на те, що:
-сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2023 року, від якого вони мають малолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-незважаючи на перебування у зареєстрованому шлюбі, фактичні сімейні стосунки між сторонами припинені з травня 2024 року; з цього часу вони проживають за різними адресами, не ведуть спільного господарства та мають роздільний бюджет;
-спільна малолітня дитина сторін, ОСОБА_4 , проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному вихованні й матеріальному утриманні; на даний час вони мають статус внутрішньо переміщених осіб та фактично проживають у тимчасовому прихистку «Селиський Шелтер» за адресою: АДРЕСА_1 ;
-відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; проте, відповідач проживає окремо, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не надає жодної матеріальної допомоги на забезпечення потреб дитини;
-таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку;
-таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному вище розмірі забезпечується рівність при несенні обов`язку утримання дітей,
звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 3500грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. 
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися. Представник позивачки ОСОБА_2 подала до суду заяву /а.с.31-33/, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином /а.с.28/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило.
Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, представника позивачки та відповідача, без фіксування судового процесу.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2023 року, від якого мають малолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.12, 4/.
Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4)інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Як вказала позивачка у своєму позові: відповідач має можливість сплачувати їй аліменти на утримання дитини в розмірі по 3500грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття; але ніяких доказів цих обставин суду не надала.
Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав.
Крім того, позивачка взагалі не вказала про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів непрацездатних батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивачка обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини.
Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що:
-обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивачку;
-позивачка не надала суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/;
-сторони мають неповнолітню дитину віком 2 роки;
-відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум на 2026 рік –2817грн.00коп.; 
-мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на 2026 рік – не може бути меншим, ніж 1408грн.50коп.;
-мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком до 6 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час – 2817грн.00коп./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів;
-позивачкою не надано суду жодних доказів того, що відповідач має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі 3500грн. щомісячно /як вона просить/;
-відповідачем не надано суду жодних доказів недостатності /достатності/ свого заробітку /доходу/, 
суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково – у твердій грошовій сумі: на дитину віком до 6 років – в розмірі 2800грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивачки аліменти у визначеному вище розмірі, не встановлено.
Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211грн.20коп., від сплати якого позивачка звільнена.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355, 430 ЦПК України, ст.180-182, 184 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік», Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, суд  
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 /, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 /місце знаходження: 90400, м.Хуст Закарпатської області, вулиця Корятовича, будинок №10, кабінет №1; РНОКПП невідомий/, до ОСОБА_3 /місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 / про стягнення аліментів, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2800грн., щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 грудня 2025 року. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 1211грн.20коп..
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Повне судове рішення складено 24 квітня 2026 року.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Хустського 
районного суду:  О.В.Лук`янова