Окрема думка
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крат В. І.,

22 червня 2026 року
м. Київ

справа № 305/1557/24
провадження № 61-9539сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач), суддів: Грушицького А. І., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М., касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романишиної Катерини Володимирівни, залишив без задоволення. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 червня 2025 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ясінської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Міністерство оборони України, про призначення опікуна - залишив без змін.

Об`єднана палата вказала, що:
«статтею 64 ЦК України визначено випадки, коли фізична особа, не може бути опікуном або піклувальником. За змістом цієї статті, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1)яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Цей перелік обмежувальних обставин є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
За змістом статті 64 ЦК України вбачається, що у ній відсутні положення, які б дозволяли стверджувати, що інші обмеження у призначенні опікуна чи піклувальника можуть бути передбачені законами або іншими нормативно-правовими актами. Конструкція цієї статті не передбачає обмеження у призначенні особи опікуном через перебування останньої на військовій службі, у тому числі у зв`язку із мобілізацією.
Факт перебування на військовій службі за мобілізацією не є законодавчою перешкодою для призначення опікуном. Більше того, законодавство передбачає механізм реалізації права на опіку при вирішенні питання про призначення опікуном мобілізованого військовослужбовця не шляхом обмеження чи заборони призначення такого військовослужбовця опікуном, а навпаки шляхом визначення такої підстави для звільнення із військової служби, у тому числі за мобілізацією. Відповідно, законодавство про військову службу, мобілізацію і мобілізаційну підготовку не тільки не забороняє призначати військовослужбовця опікуном, а встановлює наслідки такого призначення - звільнення особи з військової служби, у тому числі і за мобілізацією.
Так, згідно з пунктом «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять службу за мобілізацією, звільняються зі служби через такі сімейні обставини, як необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.
Відповідно до абз. 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. 
Наведені положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчать, що під час дії воєнного стану законодавець передбачив виключні та чітко визначені підстави звільнення військовослужбовців, призваних під час мобілізації, у тому числі за сімейними обставинами або з інших поважних причин.
Необхідність здійснення опіки над недієздатною особою визнається законодавством самостійною та поважною сімейною обставиною, яка об`єктивно унеможливлює подальше проходження військової служби.
Підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану є сукупність юридичних фактів, зокрема: особа проходить військову служб за призовом під час мобілізації; військовослужбовець має обов`язок та фактичну необхідність здійснювати опіку над такою особою; відсутні інші особи, які здійснюють опіку або піклування щодо цієї недієздатної особи.
Положення статті 64 Конституції України допускають можливість обмеження окремих прав і свобод в умовах воєнного стану, однак такі обмеження не можуть стосуватися прав, гарантованих, зокрема, статтею 24 Конституції України, а саме рівності конституційних прав і свобод громадян.
Абзац 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» конкретизує, що військовослужбовець не може здійснювати опіку над особою, визнаною судом недієздатною, за умови, що опіку чи піклування щодо такої особи не здійснює/може здійснювати інша особа.
Тобто єдиною законною підставою для обмеження права військовослужбовця бути призначеним опікуном над недієздатною особою є наявність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати таку опіку.
Указана норма права не містить застережень щодо неможливості призначення опікуном особи, яка проходить військову службу, а також не ставить реалізацію цієї підстави у залежність від попереднього припинення військової служби цією особою.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що сам по собі факт проходження військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації не може бути підставою для відмови у призначенні його опікуном над особою, визнаною недієздатною.
У таких справах, з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовослужбовця як єдиного кандидата на призначення опікуном недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, та ураховувати визначені Правилами опіки та піклування критерії, яким має відповідати особа як опікун.
Наведені справи стосуються споріднених підстав звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи.
Верховний Суд у наведених вище справах звернув увагу на необхідність урахування спеціальних норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка діє в умовах воєнного стану з метою захисту осіб з інвалідністю та недієздатних, дітей з інвалідністю та інших осіб, що потребують постійного догляду.
З огляду на викладене слід зробити висновок, що законодавство не містить заборони або обмеження щодо призначення опікуном недієздатної особи саме військовослужбовця, який проходить військову службу, у тому числі за призовом під час мобілізації. Абзац п`ятнадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язує можливість реалізації відповідної правової підстави виключно з наявністю або відсутністю інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати опіку над недієздатною особою, і не ставить її у залежність від попереднього звільнення військовослужбовця з військової служби.
Сам по собі факт проходження військової служби не може розглядатися як автоматична та безумовна перешкода для призначення військовослужбовця опікуном. Інше тлумачення призводило б до встановлення непередбаченого законом додаткового обмеження прав особи та суперечило б принципу рівності, закріпленому статтею 24 Конституції України, навіть з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану (стаття 64 Конституції України).
Установивши, що ОСОБА_2 має тяжкий психічний розлад, який позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним, у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто потребує опіки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про визнання його недієздатним.
Судові рішення в цій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що особа використовувала його на зло; негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Установивши, що у ОСОБА_2 є інші близькі особи, які можуть бути його опікунами, а ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відмову в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном із зазначених підстав. 
Аргументи заявника про те, що у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення опікуна обов`язки опікуна ні на кого не покладено, є безпідставними, оскільки відмова в задоволенні таких вимог не позбавляє орган опіки та піклування обов`язку вирішити питання опіки над недієздатним ОСОБА_2 відповідно до законодавства.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для відступу від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24, від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24, в яких зроблені висновки про те, що особа, яка призвана на військову службу фактично не може здійснювати обов`язки опікуна, оскільки у цих справа встановлена наявність інших осіб, які можуть здійснювати опіку над недієздатною особою.
Сам по собі факт проходження військової служби не може розглядатися як автоматична та безумовна перешкода для призначення військовослужбовця опікуном. Абзац п`ятнадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язує можливість реалізації відповідної правової підстави з наявністю або відсутністю інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати опіку над недієздатною особою.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2025 року, ОСОБА_2 (особа над якою встановлюється опіка) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У частині першій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої статті 414 ЦПК України, якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвали законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.
Оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили законні та обґрунтовані рішення в оскаржуваній частині, підстав для закриття провадження у справі немає».

Не можу погодитися із цією постановою Об`єднаної палати з таких мотивів.

Щодо фактів

1. У червні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Романишин К. В. звернувся з заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересовані особи Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області.

1.1. Заяву мотивував тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його рідним дядьком. ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи з дитинства з діагнозом «Олігофренія в стадії вираженої дебільності» та має пенсійне посвідчення з інвалідності. Відповідно до висновку комунального некомерційного підприємства «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради Закарпатської області від 07 травня 2024 року ОСОБА_2 внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду. Довідкою № 355 КНП «Рахівська районна лікарня Рахівської міської ради Закарпатської області» Рахівської міської ради Закарпатської області від 04 квітня 2024 року стверджується, що ОСОБА_2 перебуває під наглядом у психіатра з 1982 року з діагнозом: «Помірна розумова відсталість, особа з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду». ОСОБА_2 визнаний особою з інвалідністю II групи з дитинства з 1988 року, неодноразово лікувався амбулаторно в психіатра.

1.2. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 175 ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості та за своїм психічним станом нездатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Протягом останніх років заявник здійснював постійний догляд за ОСОБА_2 , проживає разом з ним, допомагає та утримує ОСОБА_2 , а саме купує ліки, продукти харчування, супроводжує до лікарів, допомагає по господарству, готує їсти та здійснює інші необхідні дії для його комфортного проживання, оскільки стан його здоров`я суттєво погіршується він неспроможний задовольняти свої життєві потреби на належному рівні, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, потребує постійного стороннього догляду й опіки. Інших родичів, які б могли здійснювати догляд та опіку, немає. 

1.3. ОСОБА_1 просив:
визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатним та встановити над ним опіку;
призначити опікуном племінника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

1.4. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2024 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки, доручено Західному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 - адвоката з числа адвокатів Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на весь час розгляду справи, явку якого забезпечити на 13 годину 30 хвилин, 04 липня 2024 року та у всі наступні судові засідання по справі.

1.4.1. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що участь адвоката в інтересах особи, яка визнається судом недієздатною є обов`язковою, з метою забезпечення дотримання процесуальних прав та гарантій відносно фізичної особи стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, з урахуванням того, що за станом здоров`я, ОСОБА_2 , не має змоги відвідувати судові засідання, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання та залучити для надання ОСОБА_2 безоплатної вторинної правничої допомоги адвоката з числа адвокатів Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

1.5. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2024 року залучено до участі в розгляді справи № 305/1557/24 Міністерство оборони України.

2. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року:
заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Міністерство оборони України про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, задоволено частково;
визнано, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 - недієздатним;
встановлено опіку над ОСОБА_2 ;
тимчасово покладено обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 на орган опіки та піклування виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області;
в іншій частині заявлених вимог відмовлено;
встановлено строк дії рішення про визнання особи недієздатним - два роки з дня набрання рішенням законної сили;
вказано, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

2.1. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують відомості про наявність підстав для визнання недієздатним ОСОБА_2 , що буде відповідати його інтересам і сприятиме захисту та реалізації прав останнього. Тому вимога про визнання недієздатним ОСОБА_2 , підлягає задоволенню;
судом встановлено, що рішенням Ясінянської селищної ради Ріхівського району Закарпатської області за № 83, затверджено подання органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ясінянської селищної ради про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_2 , в разі визнання його судом недієздатним та визначено доцільним призначити опікуном над громадянином ОСОБА_2 його племінника ОСОБА_1 . Однак, у вказаному рішенні органу самоврядування жодних мотивів доцільності призначення саме ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , не наведено;
призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20);
станом на сьогоднішній день, саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном.
судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі у складі Збройних сил України. Згідно з частин другої - четвертої статті 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника;
суд зазначив, що заявник на час проходження військової служби позбавлений можливості виконувати обов`язки опікуна недієздатної особи, і лише після демобілізації у передбаченому законом порядку може ініціювати питання про призначення його опікуном. Такі висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зроблено у постанові від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23. Частину четверта статті 63 ЦК України приписує ураховувати можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, керуючись насамперед інтересами недієздатного;
тому суд вважав, що заявник наразі не має можливості виконувати обов`язки опікуна, так як вже виконує обов`язки військовослужбовця відповідно до статті 65 Конституції України та Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», де такими обов`язками визначено: захищати Україну, виконувати завдання оборони України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, тому, враховуючи діючий у країні воєнний стан, заява адвоката Романишин К. В., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 не ґрунтується на законі, вона не довела в судовому засіданні можливість забезпечити ОСОБА_1 , особливу форму турботи про особу, яка потребує допомоги щодо забезпечення її прав та інтересів та захисту особистих і майнових прав, задоволення її фізичних потреб та забезпечення її нормальної життєдіяльності. Суд вважав, що заява ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , в частині призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає;
оскільки суд у задоволенні заяви в частині призначення опікуна відмовляє, обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово покладаються на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом.
суд зазначав, що до встановлення опіки і призначення опікуна над недієздатним ОСОБА_2 орган опіки та піклування виконавчого комітету Ясінянської селищної ради, відповідно до статті 67 ЦК України, зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

3. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 червня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романишин К. В., залишено без задоволення;
рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року залишено без змін.

3.1. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що закон не містить вимог щодо обґрунтованості висновку органу опіки та піклування та не погоджується щодо рекомендаційності характеру такого висновку;
апеляційний суд погодився з позицією суду першої інстанції, що подання органу опіки та піклування органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ясінянської селищної ради про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_2 та призначення опікуном його племінника ОСОБА_1 носить рекомендаційний характер. Крім цього, таке подання не є належним чином обґрунтоване, чому саме ОСОБА_1 повинен опікуватися своїм дядьком ОСОБА_2 ;
у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка;
у поданні органу опіки та піклування виконавчого комітету Ясінянської селищної ради № 83 зазначено, що розглянувши надані документи, орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати Рахівському районному суду призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 . Однак, таке подання ніяким чином не мотивовано не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту. Крім цього, таке подання органу опіки та піклування дійсно носить рекомендаційний характер, оскільки формулювання в самому поданні «вважає за доцільне рекомендувати» прямо вказує на це. Суд може взяти до уваги таке подання тільки у сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами справи, однак як самостійний доказ таке подання не може мати вирішального сенсу;
судом першої інстанції під час судового розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та виконує свій обов`язок із захисту Вітчизни. Цей факт підтверджується показами свідків та не заперечується заявником;
якщо судом встановлено, що заявник призваний за мобілізацією та проходить військову службу, то вказана обставина унеможливлює фактичне виконання заявником обов`язків опікуна. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року у справі №716/662/24, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2025 року у справі № 344/2344/24;
таким чином, колегія суддів апеляційного суду погодилася з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 наразі виконує свій конституційний обов`язок із захисту суверенітету та незалежності України, а тому не може бути призначений опікуном. Щодо доводів заявника, які стосуються неврахування судом першої інстанції найкращих інтересів ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 є його рідним племінником та буде піклуватися ним краще ніж працівники органу опіки та піклування, то слід зазначити, що ці доводи є суб`єктивним судженням заявника та не підтвердженні обґрунтованими твердженням з посиланням на факти. Тим більше, що у ОСОБА_2 є інші рідні та близькі особи, які можуть надавати йому допомогу та піклуватися про нього не на постійній основі.

4. У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Романишена К. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 червня 2025 року, в якій просить:
постанову апеляційного суду скасувати повністю;
рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні заяви, ухвалити нове рішення про задоволення заяви у повному обсязі та призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

4.1. Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17, від 23 листопада 2021 року в справі № 751/9572/19, від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21, від 24 липня 2024 року в справі № 727/597/24, від 27 листопада 2024 року в справі № 341/1526/23, про те, що сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою; обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном;
необхідно відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24, від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24, якими керувався апеляційний суд. Відмова в призначенні опікуном лише на підставі того, що особа проходить військову службу, є неконституційною. Жодною нормою законодавства не визначено, що опікуном не можуть бути особи з числа військовослужбовців;
ОСОБА_1 постійно доглядав за дядьком, має очевидну перевагу в призначенні опікуном, оскільки знає всі потреби підопічного, між ними встановлено сильні особисті стосунки, що є важливим фактором у процесі забезпечення фізичного та емоційного благополуччя ОСОБА_2 ;
апеляційний суд зазначив про наявність у недієздатного інших родичів, однак матеріалами справи підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд.

4.2. Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження в справі.

4.3. Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

4.4. Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

4.5. Ухвала суду касаційної інстанції про передачу справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду мотивована тим, що:
в умовах воєнного стану необхідно належно з`ясувати питання доцільності призначення військовозобов`язаного опікуном недієздатної особи відповідно до Закону № 2232-ХІІ, однак законодавець не встановив інших обмежень щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою крім умови, що за недієздатною особою здійснюється опіка іншими особами. Тому самовільне застосування такої підстави для відмови в призначенні опікуном, як призов на військову службу (сам собою), без оцінки інтересів недієздатної особи суперечить прямим нормам Конституції України;
сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном. У таких справах необхідно забезпечити баланс інтересів держави (ураховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни й загальну мобілізацію) та недієздатної особи на догляд та піклування;
тому з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовозобов`язаного як єдиного опікуна недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, та ураховувати визначені Правилами критерії, яким має відповідати особа як опікун;
заявником у касаційній скарзі обґрунтовано необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24, від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
у цій справі спірним питанням є можливість призначення опікуном над недієздатною фізичною особою мобілізованого військовослужбовця, тому касаційний суд вважає за необхідне передати справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду для відступу від висновку щодо застосування норм у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24, від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24, та зробити висновок про те, що: сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном; з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовозобов`язаного як єдиного опікуна недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, та ураховувати визначені Правилами критерії, яким має відповідати особа як опікун;
на момент розгляду справи Верховним Судом недієздатний ОСОБА_2 помер (а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 ), однак з огляду на обставини його смерті (наодинці удома від інсульту без догляду опікуна) надважливим є формування практики у спірній категорії справ щодо призначення опікуном над недієздатною фізичною особою мобілізованого військовослужбовця як єдиного близького родича.

5. Суди встановили, що ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 .

5.1. Згідно з випискою із акту огляду МСЕК від 12 листопада 1992 року № 017860 ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства ІІ групи з діагнозом «Олігофренія в стадії вираженої дебільності» та має пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 22 вересня 2024 року. 

5.2. Висновком КНП «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради Закарпатської області від 26 квітня 2024 року № 643 встановлено наявність порушення функцій організму, через які ОСОБА_2 не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

5.3. За результатами судово-психіатричної експертизи від 15 травня 2024 року, проведеної Закарпатською філією судових експертиз державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості та за своїм психічним станом нездатний розуміти значення своїх дій та керувати ними.

5.4. Відповідно до довідки № 355, виданої КНП «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради Закарпатської області 04 квітня 2024 року, ОСОБА_2 перебуває під наглядом та лікуванням у лікаря психіатра з 1982 року з діагнозом «Помірна розумова відсталість, інвалід ІІ групи, потребує постійного стороннього догляду.

5.5. Рішенням Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 27 червня 2024 року № 83 затверджено подання Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ясінянської селищної ради про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в разі визнання його судом недієздатним визначено доцільним призначити опікуном його племінника - ОСОБА_1 . 

5.6. Актом обстеження матеріально-побутових умов громадянина ОСОБА_2 , проведеним депутатом Ясінянської селищної ради 21 квітня 2024 року, встановлено, що громадянин ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є інвалідом ІІ групи, психічно хворий, неодружений, дітей не має. Зі слів сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що протягом останніх років за громадянином ОСОБА_2 постійний догляд вів єдиний його родич - племінник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо суті

7. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

7.1. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України).

7.2. У доктрині приватного права зауважується, що ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі) (див. Цивільний кодекс України: науково-практичний коментар. Т. 1: Загальні положення. Особи / за ред. І. В. Спасибо-Фатєєвої. - Харків: ЕКУС, 2020. - С. 45).

7.3. Цей суд неодноразово констатував пріоритет норм ЦК України над нормами інших законів. Ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодексів, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі). Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Такий спосіб вирішення колізії норм ЦК з нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України, Великою Палатою Верховного Суду, касаційними судами (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 753/95/21 (провадження № 61-3800сво23)).

7.4. Малолітня, неповнолітня особа, а також фізична особа, яка визнана недієздатною або цивільна дієздатність якої обмежена, має право на опіку або піклування (стаття 292 ЦК України).

7.5. Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених цим Кодексом та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними (частина друга статті 274 ЦК України).

7.6. Право на опіку є особистим немайновим правом, що забезпечує природне існування фізичної особи. За своєю сутністю право на опіку тісно пов`язане з фізичною особою, остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

7.7. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статті 60 ЦК України).

7.8. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю (частина друга статті 63 ЦК України).

7.9. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою (частина третя статті 63 ЦК України).

7.10. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного (частина четверта статті 63 ЦК України).

7.11. Опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування (стаття 64 ЦК України).

7.12.Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу (частина третя 244 СК України).

7.13. Згідно з пунктом «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять службу за мобілізацією, звільняються зі служби через такі сімейні обставини, як необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.

7.14. Відповідно до абзацу 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

7.15. Обміркувавши викладене, слід зауважити, що:
відносини з опіки є за своєю природою приватно-правовими і регулюються ЦК та СК України;
норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є публічними. Публічні норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не можуть встановлювати приватноправових норм, якими по своїй суті є норми інституту опіки та регулювати відносини щодо опіки, зокрема, призначення опікуна;
на рівні ЦК та СК України містяться позитивні та негативні умови призначення опікуна;
позитивні умови - це вимоги, котрим має відповідати особа, яка бажає стати опікуном. До них відноситься, зокрема: повна цивільна дієздатність фізичної особи; письмова згода опікуна та піклувальника; відносини, що існують між опікуном і підопічним; можливість особи виконувати обов`язки опікуна;
негативні умови - це ті, що визначені законом, за наявності яких особа не може бути призначена опікуном. До них належать: позбавлення особи батьківських прав, якщо ці права не були поновлені (пункт 1 частини першої статті 64 ЦК України); суперечність поведінки та інтересів особи інтересам фізичної особи, яка потребує опіки (пункт 2 частини першої статті 64 ЦК України); особи, які вказані в статті 212 СК України (частина третя 244 СК України).

8. У справі, що переглядалася:

суд першої інстанції при відмові у призначенні опікуна вказав дві підстави: (1) рішенням Ясінянської селищної ради Ріхівського району Закарпатської області за № 83, затверджено подання органу опіки та піклування про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_2 , в разі визнання його судом недієздатним та визначено доцільним призначити опікуном над громадянином ОСОБА_2 його племінника ОСОБА_1 . Однак, у вказаному рішенні органу самоврядування жодних мотивів доцільності призначення саме ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , не наведено; (2) заявник на час проходження військової служби позбавлений можливості виконувати обов`язки опікуна недієздатної особи, і лише після демобілізації у передбаченому законом порядку може ініціювати питання про призначення його опікуном;

апеляційний суд погодився з позицією суду першої інстанції, що (1) подання органу опіки та піклування органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ясінянської селищної ради про доцільність встановлення опіки над ОСОБА_2 та призначення опікуном його племінника ОСОБА_1 носить рекомендаційний характер. Крім цього, таке подання не є належним чином обґрунтоване, чому саме ОСОБА_1 повинен опікуватися своїм дядьком ОСОБА_2 ; (2) судом першої інстанції під час судового розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та виконує свій обов`язок із захисту Вітчизни. Цей факт підтверджується показами свідків та не заперечується заявником. Якщо судом встановлено, що заявник призваний за мобілізацією та проходить військову службу, то вказана обставина унеможливлює фактичне виконання заявником обов`язків опікуна. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року у справі №716/662/24, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2025 року у справі № 344/2344/24; додатково апеляційний суд зазначив, що (3) у ОСОБА_2 є інші рідні та близькі особи, які можуть надавати йому допомогу та піклуватися про нього не на постійній основі; Слід підкреслити, що суд першої інстанції обставин наявності в ОСОБА_2 інших рідних та близьких осіб, які можуть надавати йому допомогу та піклуватися про нього на постійній основі не встановлював і про це був важливий і доречний аргумент касаційної скарги;

чи відступила Об`єднана палата від висновків, зроблених в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24 та від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24? Так, по суті імпліцитно (приховано) відступила, оскільки застосувала при розгляді касаційної скарги норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які є публічними. Публічні норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не можуть встановлювати приватноправових норм, якими по своїй суті є норми інституту опіки та регулювати відносини щодо опіки, зокрема, призначення опікуна. Натомість у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24 та від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24 не було висновків про застосування норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

чи є перелік вказаний у статті 64 ЦК України обмежувальних обставин вичерпним? Ні, такий перелік не обмежений вказаними умовами у статті 64 ЦК, оскільки на рівні ЦК та СК України містяться позитивні та негативні умови призначення опікуна. Позитивні умови - це вимоги, котрим має відповідати особа, яка бажає стати опікуном. До них відноситься, зокрема: повна цивільна дієздатність фізичної особи; письмова згода опікуна та піклувальника; відносини, що існують між опікуном і підопічним; можливість особи виконувати обов`язки опікуна. Негативні умови - це ті, що визначені законом, за наявності яких особа не може бути призначена опікуном. До них належать: позбавлення особи батьківських прав, якщо ці права не були поновлені (пункт 1 частини першої статті 64 ЦК України); суперечність поведінки та інтересів особи інтересам фізичної особи, яка потребує опіки (пункт 2 частини першої статті 64 ЦК України); особи, які вказані в статті 212 СК України (частина третя 244 СК України);

чи були підстави для розгляду справи Об`єднаною палатою? Як свідчить аналіз: 
(1) постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року в справі № 716/662/24 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/124042974) в ній висновки зроблені за випадку, коли апеляційну скаргу подає неучасник справи, і апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції, бо вирішено про права та обов`язки неучасника справи. Тобто висновки в справі № 716/662/24 зроблені за інших фактичних відносин, аніж в справі, що переглядається; 
(2) постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2025 року в справі № 344/2344/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125498456) в ній висновки зроблені за випадку, коли встановлено, що є інші близькі особи, які можуть бути опікунами, а заявник призваний за мобілізацією та проходить військову службу, що унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна. Тобто висновки в справі № 344/2344/24 зроблені за інших фактичних відносин, оскільки в справі, що переглядається, відсутні встановлені обставини наявності інших осіб, які б могли виконувати обов`язки опікуна. 

Тому в Об`єднаної палати не було функціональної компетенції розглядати цю справу. У зв`язку із наведеним справу належало повернути на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

Суддя В. І. Крат