Справа № 515/270/26
Провадження № 2/515/710/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю: секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності по праву успадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
13 лютого 2026 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана представником адвокатом Ковпаком О.В., до Татарбунарської міської ради Одеської області, в якій позивачка просила визнати за нею право власності за законом на житловий будинок з будівлями та спорудами, що залишився після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Білолісся Білгород-Дністровського району Одеської області помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя чоловік прийняв у спадщину житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав його покійній матері ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний спадковий житловий будинок належав померлій ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності за реєстровим номером 67 від 22.09.2000 року. Чоловік позивачки, який як спадкоємець першої черги за законом до майна своєї матері, прийняв у спадок зазначений житловий будинок, однак, за життя не оформив на нього спадкові права. Будучи спадкоємцем першої черги за законом до майна свого чоловіка ОСОБА_2 , який не встиг оформити на своє ім`я спадщину після смерті своєї матері, позивачка заявляє про право на прийняття належної йому спадщини – житлового будинку у порядку спадкування за законом.
Після звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. із заявою про прийняття спадщини після чоловіка, 06 січня 2026 року вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок через відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_2 на зазначене нерухоме майно. Між тим, за її заявою до майна ОСОБА_2 нотаріусом було заведено Спадкову справу №165/2025.
Посилаючись на те, що інших спадкоємців першої черги та спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині до майна померлого ОСОБА_2 немає, житловий будинок, який належав матері померлого чоловіка - ОСОБА_3 , він прийняв у спадок однак, за життя не встиг зареєструвати право власності на нього, можливість у позасудовому порядку зареєструвати своє право на спадкове майно відсутня, позивачка просила визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2026 року справу передано судді Дем`яновій О.А.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачці для усунення її недоліків.
18 лютого 2026 року представник позивачки адвокат Ковпак О.В. через канцелярію суду подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.
24 лютого 2026 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження, витребувано у Саратської державної нотаріальної контори Одеської області засвідчену копію спадкової справи №646/2000 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. засвідчену копію спадкової справи №165/2025 до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка у судове засідання не з`явилася.
Представник позивачки адвокат Ковпак О.В. у судове засідання не з`явився, 02 квітня 2026 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Представник відповідача Татарбунарської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі проти задоволення позову у повному обсязі не заперечує.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 63 років померла ОСОБА_3 , про що 22 лютого 2000 року Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області зроблено актовий запис №6 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).
За життя ОСОБА_3 згідно зі Свідоцтвом про право власності від 22 вересня 2000 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Білоліської сільської ради №3 від 17 липня 2000 року, мала у власності житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.9).
Як вбачається з публікації, розміщеної в газеті «Татарбунарський вісник»№03 від 12 лютого 2026 року, вищевказане Свідоцтво про право власності від 22 вересня 2000 року втрачене, тому вважається недійсним (а.с.28).
Із Довідки №12, виданої ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» слідує, що згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок садибного типу № 69, по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 згідно зі Свідоцтвом про право власності, виданим на підставі рішення № 3 від 17.07.2000 року (а.с.20).
Згідно з Випискою №7, виданої 20.01.2026 року старостою Білоліського старостинського округу Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являлася головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 по момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно із записами: 
Погосподарської книги № 7 с. Білолісся на 1986-1990 роки за особовим рахунком № НОМЕР_2 ; Погосподарської книги № 6 с. Білолісся на 1993-1995 роки за особовим рахунком № НОМЕР_3 ; Погосподарської книги № 6 с. Білолісся на 1996-2000 роки за особовим рахунком № НОМЕР_4 (а.с.16).
Із Довідки №8, виданої 20.01.2026 року старостою Білоліського старостинського округу Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно запису Погосподарської книги № 6 на 1996-2000 роки об`єкта № 533, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент її смерті за даною адресою проживали та були зареєстровані: син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невістка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онук - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 онук - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.15).
ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 30 січня 1967 року Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.12).
Згідно зі Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , виданим 11 листопада 1990 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с.13).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 02 липня 2025 року виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради (а.с.6).
Із рішення Татарбунарської міської ради №632- VIII від 19 листопада 2021 року про впорядкування назв вулиць АДРЕСА_1 (а.с.10).
Відповідно до Виписки №9, виданої 20.01.2026 року старостою Білоліського старостинського округу Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , являвся головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 по момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із записами: 
Погосподарської книги № 6 с. Білолісся на 2001-2005 роки за особовим рахунком № НОМЕР_8 ; Погосподарської книги № 6 с. Білолісся на 2006-2010 роки за особовим рахунком № НОМЕР_9 ; Погосподарської книги № 7 с. Білолісся на 2011-2015 роки за особовим рахунком № НОМЕР_10 ; Погосподарської книги № 7 с. Білолісся на 2016-2020 роки за особовим рахунком № НОМЕР_10 ; Погосподарської книги № 7 с. Білолісся на 2021-2025 роки за особовим рахунком № НОМЕР_11 (а.с.17).
Згідно з Довідкою №10, виданою 20.01.2026 року старостою Білоліського старостинського округу Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 на момент своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.18).
Реєстрація ОСОБА_2 за вищевказаною адресою з 13.05.1996 року підтверджується також Витягом з Реєстру Татарбунарської територіальної громади № 2025/001087153 від 24.01.2025 року (а.с.8).
Матеріалами справи також підтверджуються обставини звернення позивачки 18 липня 2025 року до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримання Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 січня 2025 року з причини відсутності державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому спадкоємиця померлого - дружина ОСОБА_1 не надала документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній (а.с.19).
З матеріалів справи також вбачається, що на замовлення позивачки ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» 22 січня 2026 року виготовило Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:9236-0768-0804-6145, ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.2970446.4589957.20260127.44.0000.69 (а.с.21-27).
Також з матеріалів Спадкової справи №646/2000 вбачається, що 17 липня 2000 року ОСОБА_2 звернувся до Татарбунарської нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадок після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Надав нотаріусу копію свідоцтва про своє народження, копію свідоцтва про смерть матері та довідку про постійне проживання матері на день смерті в АДРЕСА_1 (а.с.47,48,49,50).
Відомості про інших спадкоємців, їх заяви про прийняття спадщини чи відмови від її прийняття матеріали спадкової справи №646/2000 не містять.
Також з матеріалів Спадкової справи №165/2025, наданої приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. на виконання ухвали суду від 24 лютого 20026 року вбачається, що 18 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52).
На момент смерті спадкодавця разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала ОСОБА_1 (Довідка виконкому Татарбунарської міської ради №90 від 15.07.2025 року (а.с.54). 
18 липня 2025 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. заведено Спадкову справу № 165/2025 до майна померлого ОСОБА_2 , яку зареєстровано у Спадковому реєстрі під №74353363 (а.с.57).
Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №290112901 від 14.12.2021 та №290332196 від 15.12.2021 року ОСОБА_2 за життя на праві приватної власності належали земельна ділянка площею 3,9396 га, для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий номер 5125080400:01:001:1335 (Державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: IV-ОД №085105, виданий 07.11.2000 року Татарбунарською районною радою, та земельна ділянка площею 3,4193 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124582600:01:001:0191 державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯГ №929048, виданий 26.02.2007, видавник: Саратський районний відділ земельних ресурсів (а.с.62,63,70,71).
07 січня 2026 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. із заявою про прийняття у спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 вищевказаних земельних ділянок (а.с. 88).
07 січня 2026 року приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаков І.І. видав ОСОБА_1 . Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки (а.с.89,91).
Свідоцтва про право власності на спадщину за законом зареєстровані у Спадковому реєстрі за №75086664 та №75086679 (а.с.90,92).
Заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_2 , відмови від спадщини та свідоцтва про право власності на спадщину за законом чи за заповітом, видані на ім`я будь – яких інших осіб, матеріали Спадкових справ не містять. 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
Місцем відкриття спадщини згідно зі ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно зі ст.1258 ЦК України с падкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).
За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України)
Відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Відповідно до Глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві. 
Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.
Абзацом 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " зазначається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що дружина померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - позивачка по справі ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом на майно, яке належало її чоловікові. 
За життя чоловік позивачки успадкував житловий будинок від своєї покійної матері ОСОБА_3 , однак не оформив на своє ім`я у визначеному законом порядку. У зв`язку з відмовою нотаріуса, позивачка позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструвати на себе спадковий житловий будинок, оскільки право власності на нього за життя чоловік не зареєстрував, однак, вчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка, отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, які належали ОСОБА_2 за життя. У зв`язку з тим, що право власності чоловіка на будинок не було зареєстроване у Державних реєстрах, у позивачки відсутня можливість оформити у нотаріуса відповідне Свідоцтво про право власності за законом із подальшим внесенням відомостей про право власності на своє ім`я. 
Інші спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про свій намір прийняти спадщину після їх смерті у визначений законодавством 6-місячний строк не заявили, інформація про них в матеріалах Спадкових справ та матеріалах цієї цивільної справи відсутня.
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 23, 76-81,83,89,141,178,
191,209, 223, 235, 258-259, 263-265, 280-289, 352, 354- 355 ЦПК України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності по праву успадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП: НОМЕР_12 ) право власності за законом на житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення виготовлений 21 січня 2026 року.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_12 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Татарбунарська міська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (код ЄДРПОУ 37197846), адреса місцезнаходження: Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, м.Татарбунари, вул.Лесі Українки, буд.18.

Суддя О.А.Дем`янова