ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/1214/25 пров. № А/857/26881/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,
розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Микитюк Р.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,
В С Т А Н О В И В:
24 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просила визнати дії протиправними та зобов`язати вчинити певні дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 27.01.1994 по 23.02.2015 працювала в органах державної податкової служби, з 08.07.2020 по 01.01.2025 обіймала посади державного службовця в межах категорій «В», «Б» державної служби у Південно-Західному управлінні Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), (з 17.10.2022 у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції). 21.01.2025 позивач звернулася із відповідною заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком, згідно Закону України «Про державну службу». За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Донецькій області рішенням № 092750012200 від 31.01.2025 призначено пенсію за віком відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Одночасно додатковим рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 092750012200 від 31.01.2025 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби. Позивач вважає дане рішення протиправним та просить його скасувати, а також просить зарахувати до стажу державної служби період її роботи з 15.09.1994 по 20.05.2013 та з 23.12.2013 по 23.02.2015 в органах державної податкової служби, а також періоди роботи з 08.07.2020 по 16.10.2022 у Південно-Західному управлінні Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та з 17.10.2022 по 01.01.2025 у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 21.01.2025, здійснивши нарахування та виплату пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідок від 20.01.2025 за № 2908/16-25/137.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 092750012200 від 31.01.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період її роботи з 15.09.1994 по 20.05.2013 та з 23.12.2013 по 23.02.2015 в органах державної податкової служби, а також періоди роботи з 08.07.2020 по 16.10.2022 у Південно-Західному управлінні Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та з 17.10.2022 по 01.01.2025 у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції та перевести на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 21.01.2025. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж. Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби в митних органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. Згідно ч. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів. Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що станом на 01.05.2016 позивач не працювала на посаді, віднесеної до категорії посад державних службовців, та відсутність 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723, право на пенсію за віком відповідно до Закону № 889 відсутнє.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні адміністративного позову та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що п.5 Порядку № 622 передбачено врахування заробітної плати на підставі довідок, виданих за формою, встановленою Постановою № 622. Вказує на те, що ні Законом № 889-VIII, ні Законом № 3723-ХІІ, ні Порядком № 622 не передбачена можливість призначення пенсії державного службовця без урахування довідок про заробітну плату. Звертає увагу на те, що нею разом з заявою від 21 січня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» долучено довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії, надані Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції від 20 січня 2025 року за № 2908/16-25/137. Зазначає, що вказані довідки відповідають формам довідок, затверджених додатками 1-3 до Порядку № 622. Крім того, на всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вважає, що вищевказані довідки та відображена в них інформація мають враховуватися при обчисленні розміру її пенсії, призначеної за ст. 37 Закону України «Про державну службу».
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України з 12 серпня 2012 року визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб ( у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України «Про державну службу». Вказує на те, що наведене узгоджується з ч. 18 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, згідно якої період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Наголошує на тому, що станом на 01.05.2016 її стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, становив більше 21 року, що на її переконання дає право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п.3 ч.1 ст.311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач у період з 27.01.1994 по 23.02.2015 працювала в органах державної податкової служби, з 08.07.2020 по 01.01.2025 обіймала посади державного службовця в межах категорій «В», «Б» державної служби у Південно-Західному управлінні Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), (з 17.10.2022 у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції).
21.01.2025 позивач звернулася із відповідною заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком, згідно Закону України «Про державну службу».
За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Донецькій області рішенням № 092750012200 від 31.01.2025 призначено пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Додатковим рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 092750012200 від 31.01.2025 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.
У даному рішенні, зокрема зазначено, що страховий стаж становить 38 років 8 місяців 17 днів, стаж роботи на посадах державних службовців становить 1 рік 2 місяці 20 днів. До стажу роботи на посадах державних службовців зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1983 з 27.01.1994 по 14.09.1994 в Державній податковій інспекції Тисменицької районної держадміністрації, з 21.05.2013 по 22.12.2013 в ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області.
Періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1983 з 15.09.1994 по 25.11.1996 в Державній податковій інспекції Тисменицької районної держадміністрації, з 26.11.1996 по 31.03.1998 в Державній податковій адміністрації в Тисменицькому районі, з 01.04.1998 по 30.07.2001 в Державній податковій інспекції в Тисменицькому районі, з 02.08.2004 по 09.03.2006 в Тисменицькій міжрайонній державній податковій інспекції, з 10.03.2006 по 16.06.2007 в Державній податковій інспекції в Тисменицькому районі, з 18.06.2007 по 30.12.2012 в Державній податковій адміністрації в Івано-Франківській області, з 31.01.2012 по 20.05.2013 в ДПС в Івано-Франківській області, з 06.11.2014 по 23.02.2015 в Головному управлінні державної фіскальної служби в Івано-Франківській області не зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, оскільки в зазначені періоди заявниці були присвоєні спеціальні звання «інспектор податкової служби», «радник податкової служби», «радник податкової та митної справи» I-III рангу.
Також зазначено, що пенсію за віком призначено відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.11.2024.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 092750012200 від 31.01.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період її роботи з 15.09.1994 по 20.05.2013 та з 23.12.2013 по 23.02.2015 в органах державної податкової служби, а також періоди роботи з 08.07.2020 по 16.10.2022 у Південно-Західному управлінні Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та з 17.10.2022 по 01.01.2025 у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції та перевести на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 21.01.2025.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
01 травня 2016 року набув чинності Закон № 889-VIII, згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.
Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа № 822/524/18).
З матеріалів справи слідує, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу є недостатність стажу державної служби, а саме: незарахування служби позивача в митних органах до державної служби.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби в митних органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно ч. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.
Частиною 1 ст. 588 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», були передбачені і Митними кодексами України від 12.12.1991 та 11.07.2002.
Отже, як встановлено матеріалами справи стаж державної служби позивача складає 38 років 8 місяців 17 днів, що включає службу в митних органах.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що коли позивач досягла віку 60 років, станом на 01.05.2016 року має необхідний страховий стаж роботи та має не менш як 10 років стажу державної служби, вона набула право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 31.01.2025 № 092750012200 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити з 21.01.2025 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 № 3723-XII.
Таким чином, беручи до уваги висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, з метою належного та ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог та зарахування ОСОБА_1 до стажу державної служби період її роботи з 15.09.1994 по 20.05.2013 та з 23.12.2013 по 23.02.2015 в органах державної податкової служби, а також періоди роботи з 08.07.2020 по 16.10.2022 у Південно-Західному управлінні Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та з 17.10.2022 по 01.01.2025 у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції та перевести пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 21.01.2025, з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату пенсії позивачу, врахувавши при обчисленні розміру пенсії довідки про складові заробітної плати, видані Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції від 20.01.2025 за №2908/16-25/137, колегія суддів зазначає наступне.
Право на захист – це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав, яке випливає з конституційного положення, закріпленого у статті 55 Конституції України).
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки відповідний перерахунок з урахуванням висновків, викладених у рішенні ще не проведено, та відповідно позивач не отримувала відмову у здійсненні такого перерахунку пенсії виходячи із даних, вказаних у довідках від 20.01.2025 за № 2908/16-25/137 виданих Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, такі позовні вимоги є передчасними, адже спору в цій частині на час звернення позивача до суду не існує.
Вказані вимоги є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 560/8328/22.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 300/1214/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 
Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська