Справа № 700/583/26 
Номер провадження 2-а/700/7/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року Лисянський районний суд Черкаської області: 
у складі: головуючого судді - Пічкура С.Д., 
за участю секретаря судового засідання – Сипченко І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Лисянка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення, 
установив:
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №R359392 від 17.02.2026 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. 00коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 12.05.2026 року ним було отримано постанову Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього за виконавчим документом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.02.2026 року №R359392 штрафу в сумі 17000 грн. 
Позивач заперечує проти вказаних відповідачем у постанові від 17.02.2026 року №R359392 обставин. Через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, ним було 15.02.2026 року подана заява, про те що він не оспорює допущене правопорушення згідний на притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки на день притягнення його до відповідальності у нього була відстрочка від призиву. 17.02.2026 року в електронному кабінеті призовника з`явилася постанова від 17.02.2026 року серія №R359392 про притягнення його до адміністративної відповідальності на суму 8500,00 грн, яку він згідно квитанції оплатив 20.02.2026 року, а тому звертаються до суду з даним позовом, оскільки штраф у 17 000 грн. є незаконним.
Ухвалою суду від 26.05.2026 відкрито провадження у справі та визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 02.06.2026 року направив до суду заяву де просить розглянути справу без іх участі за наявними в матеріалах справи документами.

Судом встановлено, що 17.02.2026 року №R359392 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста ОСОБА_1 15.02.2026 року була подана заява, про те що він не оспорює допущене правопорушення згідний на притягнення до адміністративної відповідальності.
17.02.2026 року в електронному кабінеті призовника з`явилася постанова від 17.02.2026 року серія №R359392 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на суму 8500,00 грн.
Згідно квитанції про платіжну інструкцію ТВБВ 10023/0152 РМ43054 від 20.02.2026 року сплачений адміністративний штраф згідно постанови від 17.02.2026 року серія №R359392 в сумі 8500,00 грн.
За таких обставин, судом встановлено, що спочатку електронна форма постанови передбачала сплату штрафу у розмірі 8500 грн., 50% передбаченого законом, а потім паперова форма постанови, яка не вручалась позивачу та направилась на примусове виконання передбачає штраф у сумі 17 000 грн. та подвійну суму штрафу.
При цьому, у паперовій формі постанови вказується, що вона винесена в.о. начальником ОСОБА_2 , а підписана вже начальником Клименком В., в той час як електроний варіант підписаний ОСОБА_2 .

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтями 6, 7 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. ст. 9, 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
За приписами ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені ТЦК розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ТЦК.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що оскаржувана постанова не містить відомостей про сповіщення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього. Тобто, під час розгляду цієї справи відповідачем не було надано доказів належного сповіщення позивача. Отже, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що відповідачем не було забезпечено дотримання порядку притягнення особи до відповідальності та забезпечення реалізації особою, яка притягується до відповідальності, прав, визначених ст. 268 КУпАП, що у свою чергу позивач не брав участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема висловлення заперечень, надання доказів, тощо.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року передбачено, що статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

У даній справі, паперовий варіант постанови відрізняєтсья від електронного, а враховуючи, що постанова добровільно виконанана позивачем, яку він отримав у електронній формі, в цій частині вона не може бути скасована.
Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене, своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, враховуючи принцип правової визначеності, суд дійшов висновку, що постанова № R359392 від 17 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є протиправною в частині нарахування штрафу у сумі 17000 та подвійної суми штарфу, і відповідно підлягає частковому скасуванню, а позовні вимоги підлягають частковмоу задоволенню.
Виходячи з викладеного та керуючись ст. ст. 77, 139, 205, 211, 217, 241, 246, 250, 255, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №R359392 від 17.02.2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП в частині накладення на нього стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 гривень 00 копійок та подвійного штрафу.
В частині накладення стягнення в сумі 8 500 грн. оскаржувану постанову залишити без змін.
В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій ПІЧКУР