ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
м. Черкаси 

Справа № 711/1654/25		
Провадження № 22-ц/821/600/26		
Категорія: 308020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Василенко Л. І., 
суддів: Сіренка Ю. В., Карпенко О. В.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач - Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,
представник позивача - Вітер Неля Сергіївна,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - Вітер Нелі Сергіївни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2025року  у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,- 

в с т а н о в и в :

Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.
Надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».
Квартира АДРЕСА_2 від`єднана від системи ЦО та теплопостачання. Плата нараховується за абонентське обслуговування (ГВП) за абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК).
Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та міжопалювальний період пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з відповідачами сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.
Отже, позивач вправі вимагати від відповідачів виконання його обов`язку щодо погашення заборгованості перед позивачем за отримані послуги в повному обсязі.
Відповідачі своєчасно з січня 2013 року не вносили плату за отримані послуги за абонентське обслуговування ГВП, абонентське обслуговування ТЕ та місця загального користування МЗК, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.12.2024 складає 12398,59 грн. 
Враховуючи вищенаведене, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» просило суд стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за абонентське обслуговування (ТЕ), абонентське обслуговування (ГВП), МЗК та внески в розмірі 12398,59 грн. Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2025 у задоволенні позову ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за абонентське обслуговування теплової енергії, абонентське обслуговування гарячого водопостачання, місць загального користування в розмірі 12398,59 грн, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем суми заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» – Вітер Н.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2025 та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» про стягнення з відповідачів заборгованості за абонентське обслуговування (ТЕ), абонентське обслуговування (ГВП), МЗК та внески в розмірі 12398,59 грн – задовольнити.
На думку представника позивача, суд незаконно та необґрунтовано відмовив у заявлених позовних вимогах, оскільки внутрішньо-будинкові мережі централізованого опалення належить до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною складовою.
Квартира відповідача від`єднана від системи ЦО та теплопостачання. Плата нараховується за абонентське обслуговування (ТЕ), абонентське обслуговування (ГВП) та місця загального користування (МЗК).
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (тепло лічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалювальних приміщень, а в окремих випадках – розрахунково.
Нарахування плати за послуги з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців – користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.
Отже, відключення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від оплати за опалення місць загального користування будинку. 

Відзив на апеляційну скаргу.

19.02.2026 від представника ОСОБА_2 – адвоката Кучер Ю. В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2025 залишити без змін.
Звертає увагу, що відповідачі не є споживачами послуг по постачанню гарячої води та теплопостачанню з 19.06.2013, які надає позивач, оскільки квартира АДРЕСА_2 не підключена до централізованого опалення, що також, не заперечується і позивачем.
Нарахування плати за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) здійснено позивачем відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, а саме, з 13.11.2021.
З листа-розрахунку по о/р № НОМЕР_1 по квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , який був долучений до позовної зави, вбачається, що сума боргу за послуги централізованого опалення та ГВП нарахована за період з січня 2013 року по 01.12.2024, тобто включаючи період, коли не діяла норма про розподіл між споживачами обсягу спожитої теплової енергії у будівлі у разі відсутності показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач був фактичним споживачем житлово-комунальних послуг у період часу за який нараховується позивачем заборгованість.

Фактичні обставини справи 

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №374 від 30.11.2012 та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000, № 1480 від 31.10.2007, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.
Згідно інформація наданої Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» ЧМР від 04.03.2025 відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.01.2007 дотепер зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ; відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 25.10.2006 дотепер зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ; відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.10.2005 дотепер зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .
За адресою АДРЕСА_3 відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги.
Відповідно до акту відключення гарячої води та опалення, який складений 03.10.2003 інженером-інспектором ДП «Черкаська ТЕЦ» Колесник О.Д., в квартирі АДРЕСА_2 встановлена індивідуальна система опалення та гарячого водопостачання з 03.10.2003.
На підтвердження суми заборгованості, яку слід стягнути з відповідачів на користь позивача, представником позивача надано лист-розрахунок по ОР №11132061, адреса: АДРЕСА_3 , згідно з яким, за період з 01.01.2013 по 01.12.2024 борг по опаленню до 01.12.2024 - 11260,86 грн, борг по гарячому водопостачанню до 01.12.2024 – 1137,73 грн, загальна сума боргу до 01.12.2024 – 12398,59 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» - Вітер Н. С. підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відносини з постачання теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (яка діяла на час виникнення правовідносин, але втратила чинність на час розгляду справи по суті), відповідними положеннями ЦК України.
Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Предметом спору є стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги абонентського обслуговування теплової енергії, абонентське обслуговування гарячого водопостачання, послуги з опалювання місць загального користування та внески.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону України).
Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг є фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018, в редакції, що чинна з 09.06.2018, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.
За змістом ст. ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено відомостями з департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 19.12.2024 (а.с. 7-8).
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18.
Як зазначив позивач у позові, квартира АДРЕСА_3 від`єднана від системи ЦО та теплопостачання.
Відповідно до акту відключення гарячої води та опалення, який складений 03.10.2003 інженером-інспектором ДП «Черкаська ТЕЦ» Колесник О.Д., в квартирі АДРЕСА_2 встановлена індивідуальна система опалення та гарячого водопостачання з 03.10.2003.
Отже, плата повинна нараховуватися за абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК).
Згідно Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі по тексту Правила), а саме п. 14 «Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (Методика розподілу)».
Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води, обсягу спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу.
Згідно п. 33 Правил, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговування внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується, виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому, виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
За змістом п. 38 Правил споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Пунктом 45 Правил передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Відповідним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24.05.2000 № 520 встановлено розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» (а.с. 10).
Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідачів по о/р № НОМЕР_1 , відкритому за адресою: АДРЕСА_3 , за абонентське обслуговування теплової енергії (ТЕ) та місця загального користування (МЗК), по внескам за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води з січня 2013 станом на 01.12.2024 становить 12398,59 грн.
Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом № 315 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
У ч. 2 Методики зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.
Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд № 357/4664/15-ц від 20.11.2019.
Пунктом 45 Правил передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Таким чином, з боржником укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги надавачу таких послуг. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Надані позивачем докази підтверджують, що відповідачі користувалися послугами, наданими позивачем, проте, в період з січня 2013 року по 01.12.2024 року, останніми надані послуги не були оплачені належним чином, тобто боржники допустили прострочення виконання зобов`язання.
З листа-розрахунку о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, що за період з 01.01.2013 по 01.12.2024 відповідачі мають заборгованість перед ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані їм комунальні послуги в розмірі 12398,59 грн, який складається з боргу по опаленню до 01.12.2024 – 11260,86 грн, з боргу по ГВП до 01.12.2024 – 1137,73 грн. 
Дослідивши наданий розрахунок, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів боргу за по ГВП в розмірі 1137,73 грн, оскільки відповідно до акту відключення гарячої води та опалення, який складений 03.10.2003 інженером-інспектором ДП «Черкаська ТЕЦ» Колесник О. Д., в квартирі АДРЕСА_2 встановлена індивідуальна система опалення та гарячого водопостачання з 03.10.2003.
Що стосується боргу по опаленню за період з січня 2013 по 01.12.2024 в розмірі 11260,86 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною відповідача – представником ОСОБА_4 – адвокатом Кучер Ю. В. було зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с. 49-54).
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Слід зазначити, що ці зміни до ЦК України внесені Законом України №540-ІХ від 30.03.2020, які набрали чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30.06.2023 включно.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що пропущеною може бути визнано позовну давність лише за періоди, що виникли до 12.03.2017. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто до 30.06.2023.
Разом з тим, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні діяв на момент подачі цього позову до суду і триває по теперішній час.
Позивач, звертаючись до суду із позовом 28.02.2025, просив суд стягнути із відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги, які виникли за період з 01.01.2013 по 01.12.2024, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що до заборгованості житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2013 по 12.03.2017 в сумі 2729,92 грн, яка підлягає до стягнення із трьох відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , підлягають до застосування вимоги ст. 267 ЦК України, і відповідно заборгованість підлягає до стягнення лише за період з 12.03.2017 по 01.11.2024 в загальній сумі 7641,34 грн.
До заборгованості, яка виникла за період з 12.03.2017 по 01.11.2024 вимоги ст. 267 ЦК України не підлягають до застосування, оскільки вказана заборгованість нарахована в межах строку позовної давності.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів боргу за комунальні послуги в розмірі 7641,34 грн за період з 01.03.2017 року по 01.11.2024.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що наданий представником позивача доказ на підтвердження позовних вимог, не містить відомостей про те, що вказані суми нараховувалися саме за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання до місць загального користування будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, тому такий доказ не приймається судом як належний.
Відповідачі будь-якого іншого розрахунку заборгованості (контррозрахунку) не надали ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції. Отже, не спростовано належними і допустимими доказами розмір заборгованості.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачі зверталися чи надсилали позивачу скарги чи претензії щодо наявності послуг, кількості або якості їх надання.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13.
Колегія суддів зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
Враховуючи, що відключення житлового приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення відповідача від оплати за абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК), колегія суддів приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржників суми заборгованості за наданими послугами, а отже заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в розмірі 7641,34 грн.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».
Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» задоволена частково, загальний розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу відповідачами, пропорційно задоволених вимог (61,6%), становить 4847,95 грн, з яких 1865,25 грн – за подання позовної заяви і 2982,70 грн – за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 258, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» – Вітер Нелі Сергіївни – задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2025 року – скасувати, ухвалити нову постанову.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг – задовольнити частково.
Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги абонентського обслуговування (ТЕ), МЗК, у розмірі 7641,34 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» судовий збір у розмірі 4847,95 грн, по 1615,98 грн з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча     Л. І. Василенко

Судді    О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко