Справа № 496/3348/24
Провадження № 2/496/1930/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді – Пендюри Л.О. 
за участю секретаря – Сурженко К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 500714850 від 07.09.2022 року у розмірі 476163 грн 02 к. та понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Свої вимоги мотивує тим, що 07.09.2022 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 500714850. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію ті інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, остання зобов`язана достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх обов`язків за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24.07.2023 року становить 476163 грн 02 к., з яких: 418954 грн 18 к. – заборгованість по тілу кредиту, 57208 грн 84 к. – заборгованість по відсотках. З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимогу залишено відповідачкою без реагування. 
12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30.11.2022 року.
Від представника відповідачки – адвоката Нерушко Д.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Свої доводи обґрунтовує тим, що в матеріалах справи міститься сканкопія паспорту споживчого кредиту, сканкопія оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту, сканкопія акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту, сканкопія графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг. У всіх цих документах міститься назва АТ «АльфаБанк», але відсутній підпис Відповідача. Звертає увагу, що клопотання про надання кредиту, складене від імені відповідачки, не містить її підпису. Паспорт споживчого кредиту, оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту від 07.09.2022 року, графік платежів, в якому позичальником та платником зазначена відповідачка не містить її особистого підпису. Отже відсутні докази того, що відповідачка зверталася до позивача з вимогою отримати кредит та не була ознайомлена з умовами надання кредитів позивачем. В матеріалах справи міститься документ – виписка по особовим рахункам з 07.09.2022 року по 24.07.2023 рік, сформована 24.07.2023 року. В цій виписці вказана назва АТ «СЕНС БАНК». Вказана знову назва банку отримувача АТ «СЕНС БАНК». Дана виписка надана без будь-яких підписів та печаток взагалі. Таким чином, документи, на яких відсутні підписи позичальника, свідчить про те, що вона не ознайомлена з умовами. Факт відсутності підпису у клопотанні про надання кредиту свідчить про те, що відповідачка до банку з таким проханням не зверталась. Також представник відповідачки зазначила, що сформовані документи від імені АТ «АЛЬФА БАНК» у вересні 2022 року є недійсними оскільки, згідно рішення загальних зборів акціонерів позивача було вирішено змінити назву АТ «АЛЬФА БАНК» на АТ «СЕНС БАНК», ще 12 серпня 2022 року. При цьому, представник відповідачки посилається на висновки, до яких дійшов Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у своєму рішення від 02.06.2025 року по справі №398/2462/24 та відмовив АТ «СЕНС БАНК» у задоволенні позовної заяви. У відзиві представник відповідачки зазначила про невідповідність залишку боргу. У шапці розрахунку вказано, що залишок кредиту станом на 24.07.2023 рік становить 418954,18 грн. (тобто тіло кредиту не змінювалося). При цьому, сам позивач зазначає, але не враховує оплату від 07.09.2022 року в розмірі 5485,36 грн, внесену начебто відповідачкою. Таким чином, розмір тіла кредиту повинен був змінитися з урахуванням зазначеного платежу наступним чином 418954,18грн - 5485,36 грн = 413470,82 грн, але позивач у своїй позовній заяв просить стягнути борг за кредитом в розмірі 418954,18 грн. Це свідчить про те, що позивач здійснив помилки в розрахунку заборгованості або навмисно вводить суд в оману. Однак, такий розрахунок є невірним. Крім того, в паспорті споживчого кредиту вказано наступне: орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) складає 719179,63 грн, при цьому позивач не розкриває, що саме і в якій мірі повинна була сплатити відповідачка, а саме: скільки складає комісія банку та платежі, і їх розміри. Представник відповідачки зазначила, що встановлений розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, протирічить вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором, визначені п. 10 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормам ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі за наявними у справі матеріалами.
Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились. 
Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В судовому засіданні встановлено, що 07.09.2022 року відповідачкою було запропоновано ПАТ «Альфа-Банк» Оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500714850 (а.с. 87 зв.-88).
07.09.2022 року було підписано Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500714850 (а.с. 89-90).
Розділом 1 Умови споживчого кредиту Оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту та Акцепту пропозиції на укладання Угоди про надання споживчого кредиту передбачені наступні умови: тип кредиту – кредит готівкою; сума кредиту – 418954 грн 18 к.; процентна ставка – 17,00% річних. Тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка може бути змінена шляхом укладання відповідної угоди. Строк кредиту – 84 міс. 
В п. 2 Оферти та Акцепту зазначено: повернення кредиту – 07.09.2029 року. 
В п. 3 Оферти та Акцепту зазначено, що кредит надається позичальнику для:
-повернення заборгованості за кредитним договором 501295193 від 11.02.2021 року. Розмір – 108554,98 грн, спосіб видачі – переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк»;
-повернення заборгованості за кредитним договором 501353232 від 27.08.2021 року. Розмір – 310399,20 грн, спосіб видачі – переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».
07.09.2022 року відповідачкою підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування: тип кредиту – споживчий кредит; мета отримання кредиту – споживчі цілі; сума/ліміт кредиту – 418954,18 грн; спосіб надання кредиту – безготівковий; строк кредитування – 84 місяці; процентна ставка – 17,0% річних; процентна ставка – фіксована; сума щомісячного платежу – 865 грн; реальна річна процентна ставка – 18,38% річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 17,0% (а.с. 87).
Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 500714850 від 07.09.2022 року є Графік платежів та розрахунок сукупної вартості та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг (а.с. 90 зв.-92).
Оферта на укладання угоди підписана електронним підписом Позичальника, акцепт угоди підписаний представником Банку, тобто оферта відповідачки була акцептована позивачем.
Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначних договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 
Факт отримання кредиту та користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується виписками по особовим рахункам (а.с. 30-32) за період з 07.09.2022 року по 24.07.2023 року, з яких вбачається, що, відповідно до передбачених умов Кредитного договору, отримані відповідачкою кредитні кошти в загальній сумі 418954,18 грн були зараховані в наступному порядку:
-на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 108554,98 грн;
-на рахунок № НОМЕР_2 у сумі 310399,20 грн. 
Також вказані виписками по особовим рахункам свідчать про те, що 07.09.2022 року відповідачкою здійснено часткову оплату за Кредитним договором у сумі 5485,36 грн, які зараховані у рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.
На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника та часткового погашення нею заборгованості, позивач надав виписку по особовому рахунку, яким підтверджено факт отримання відповідачкою кредиту в сумі 418954,18 грн та позивачем надано роздруківку меморіального ордеру № 1307451916 від 07 вересня 2022 року, відповідно до якого, на рахунок відповідачки перераховані кошти за кредитним договором № 500714850 від 07.09.2022 року у розмірі 418954,18 грн (а.с. 95-96).
Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором, заборгованість відповідачки станом на 24.07.2023 року складає 476163 грн 02 к., з яких: 418954 грн 18 к. – заборгованість за кредитом; 57208 грн 84 к. – заборгованість по відсотках (а.с. 94).
З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем було направлено на адресу відповідачки Вимогу щодо усунення порушень (а.с. 98).
Вказана вимога відповідачкою не виконана та заборгованість не сплачена.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Суд звертає увагу на те, що принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; ст. 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних.
Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»: юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У справі, що переглядається, встановлено, що відповідачка, підписавши в електронній формі оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки, а Банк, прийнявши пропозицію (акцепт) укласти угоду, фактично уклали Кредитний договір № 500714850.
Суд зазначає, що підписання відповідачкою оферти, а Банком акцепту, Кредитний договір між сторонами не був би укладеним.
При цьому, враховує вимоги ч. 5 ст. 100 ЦПК України, за якою, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Разом з тим, у даній справі, стверджуючи про непідписання відповідачкою Кредитного договору. Відповідачка не заявляла до суду клопотання про витребування у Банку оригіналу оферти, яка, як стверджується позивачем, підписана нею електронній формі. Отже, твердження Банку про укладення Кредитного договору відповідачкою не спростоване, а власна позиція щодо не підписання Кредитного договору належними доказами не підтверджена.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14).
За викладеного та враховуючи встановлені у даній справі обставини, видаються необґрунтованими доводи відповідачки про нікчемність Кредитного договору.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Судом враховано, що відповідачка не спростувала того, що вона укладала Кредитний договір та отримала кредитні кошти за таким договором, а лише посилалася на недоведеність таких фактів позивачем.
У контексті викладеного, суд звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідачки полягають також у здійснені нею активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.
Судом враховано те, що відповідачка не надала жодного доказу, який би спростовував доводи позивача про те, що вона укладала Кредитний договір та отримала на підставі цього договору кредитні кошти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).
Отже, надані Банком виписки по особовим рахункам Позичальника є належним доказом отимання та користування відповідачкою кредитними коштами.
Крім того, судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, за якою часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
За встановлених у даній справі обставин часткової сплати Позичальником 07.09.2022 року заборгованості за Кредитним договором у сумі 5485 грн 36 к., що зарахована у рахунок погашення заборгованості по процентам, не заслуговують на увагу доводи щодо невизнання відповідачкою факту отримання нею кредитних коштів від позивача.
Суд критично відноситься до зазначеного представником відповідачки щодо невідповідності зазначеної позивачем суми заборгованості з урахуванням сплаченої відповідачкою грошової суми у розмірі 5485 грн 36 к., так як таке не відповідає дійсності.
Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 94) зазначена сума нарахованих до сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 62694 грн 20 к. З врахуванням сплаченої відповідачкою сумою грошових коштів у розмірі 5485 грн 36 к., залишковий розмір відсотків за користування кредитом становить 57208 грн 84 к. (62694 грн 20 к. - 5485 грн 36 к. = 57208 грн 84 к.), саме які заявлено позивачем до стягнення. Таким чином, позивачем враховано сплачені відповідачкою грошові кошти. При цьому, на неправильність наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за Кредитним Договором відповідачка не посилалась, власного контррозрахунку заборгованості до суду не надавала.
Враховуючи те, що відповідачка не належним чином виконує умови кредитного договору, кредитні кошти не повертає та не сплачує нараховані проценти, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 476163 грн 02 к., з яких: 418954 грн 18 к. – заборгованість по тілу кредиту, 57208 грн 84 к. – заборгованість по відсотках.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З меморіального ордеру № 62296473 від 17.04.2024 року вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5713 грн 96 к., а тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 5713 грн 96 к.
Керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 598, 599, 610, 611, 615, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, код ЄДРПОУ – 23494714) заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту № 500714850 від 07.09.2022 року у розмірі 476163 грн 02 к., з яких: 418954 грн 18 к. – заборгованість по тілу кредиту, 57208 грн 84 к. – заборгованість по відсотках.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, код ЄДРПОУ – 23494714) витрати по сплаті судового збору у розмірі 5713 грн 96 к.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Повний текст рішення складено 04 березня 2026 року.

Суддя Л.О. Пендюра