Справа № 733/162/26 	Головуючий у І інстанції  ОСОБА_1  	
Провадження № 11-кп/4823/472/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 382 КК Укрїни  	Доповідач         ОСОБА_2  	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-судді	ОСОБА_2  	

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 , 
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), 
обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) за №12026270440000007 від 05.01.2026, за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2026 року, щодо 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іваниця Ічнянського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 за ч. 2 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 5 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком 5 років,
обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі КК), визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України визначено звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу не обиралася.
Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.
Судом першої інстанції встановлено наступне. Суд — орган, що здійснює правосуддя у формі розгляду і вирішення цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних та інших категорій справ у встановленому законом конкретної держави процесуальному порядку. Судочинство — встановлений законом або звичаєм порядок і форма вчинення судових дій у межах завдань судів у здійсненні правосуддя.
Правосуддя — самостійна галузь державної діяльності, яку здійснює суд шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
29 січня 2025 року Ічнянським районним судом Чернігівської області розглянуто матеріали, що надійшли з ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме: 01 грудня 2024 року о 00-25 год керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху. 01 грудня 2024 року о 00-25 год ОСОБА_8 керував транспортним засобом — автомобілем ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив 2.5 Правил дорожнього руху України.
29 січня 2025 року постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області № 3/733/79/25 ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк сім років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Крім того, 16 травня 2025 року вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області №733/441/25 провадження 1-кп/733/80/25, що набрав законної сили 17 червня 2025 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 85 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.
У подальшому, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про наявність вироку Ічнянського районного суду у справі 1-кп/733/80/25, №733/441/25 від 16.05.2025 року, що набрав законної сили 17.06.2025 року та постанови Ічнянського районного суду у справі №3/733/79/25, №733/2674/24 від 29.01.2025 року, яка набрала законної сили 11.02.2025 року та будучи ознайомленим із судовими рішеннями, діючи умисно, з метою невиконання рішень суду, які набрали законної сили, щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднання на всій території України, 05.01.2026 року о 14-19 год по вул. Шкільній в с. Іваниця Прилуцького району Чернігівської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2110», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, тобто умисно не виконував рішення суду, що набрали законної сили.
Не погодившись із вироком суду, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікації дій, він просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 382 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік. 
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком приєднати невідбуте додаткове покарання за вироком Ічнянського районного суду від 16.05.2025 та остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі троком 1 рік із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в порушення положень ст. 71 КК та постанови № 7 від 24.10.2924 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», не застосовано положення ст. 71 КК та не призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, не приєднано додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Поза увагою суду залишилось, що ОСОБА_8 був судимий вироком Ічнянського районного суду від 16.05.2025 до покарання у виді штрафу з додатковим покаранням – позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років. Хоча штраф ОСОБА_8 сплатив до ухвалення оскаржуваного вироку (08.01.2026), однак незважаючи на це, новий злочин (05.01.2026) вчинений ним у період не відбутого додаткового покарання, яке суд мав приєднати за правилами ст. 71 КК. Також вважає, що призначаючи покарання на підставі ст. 75 КК, суд не в повній мірі врахував обставини справи, зокрема, що обвинувачений, будучи позбавленим права керування транспортними засобами на строк 5 років згідно з постановою Ічнянського районного суду від 29.01.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без права керування, в стані алкогольного сп`яніння вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286-1 КК, за який крім основного покарання було призначено додаткове – у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років, будучи обізнаним про такі рішення щодо нього, 05.01.2026 знову керував транспортним засобом, що свідчить про систематичність в діях обвинуваченого протиправних дій, якими він несе загрозу не лише собі, а й іншим учасникам дорожнього руху, тому вважає, що покарання із призначенням іспитового строку не буде відповідати суспільній небезпеці скоєного та особі винуватого. І вважає, застосування ст. 71 КК виключає можливість застосування положень ст. 75 КК. 
Не погодившись із апеляційною скаргою, захисником обвинуваченого подано заперечення, у якому вона просила відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подану апеляційну скаргу сторони обвинувачення пояснивши, що не відбутий строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами станом на дату розгляду справи апеляційним судом складає 4 роки 1 місяць 5 днів.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечили проти апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, за обставин, викладених у вироку, у апеляційній скарзі не оспорюється, у в`язку з чим колегією суддів не перевіряється. 
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, то колегія суддів визнає їх слушними виходячи з такого. 
Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16.05.2025, який набув чинності 17.06.2025 був засуджений за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу у розмірі 85 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.
При цьому, згідно даних, наявних у матеріалах справи, основне покарання у виді штрафу ОСОБА_8 відбув, сплативши штраф 08.01.2026 року, натомість додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 років, не відбуте та закінчується 08.01.2031 року.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Відтак, враховуючи, що після постановлення вироку Ічнянським районним судом Чернігівської області від 16.05.2025, яким і було призначено, у тому числі додаткове покарання, засуджений вчинив нове кримінальне правопорушення (05.01.2026) як до повного відбуття основного покарання (у виді штрафу, який ним сплачений 08.01.2026), такі і відбуття додаткового покарання за попереднім вироком, тому за встановлених обставин, суд повинен був призначити остаточне покарання за сукупністю вироків із застосуванням ч. ч. 1, 3 ст. 71 КК України, приєднавши невідбуту частину додаткового покарання.
Однак на зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково при призначенні остаточного покарання обвинуваченому не вирішив питання щодо невідбутого за попереднім вироком додаткового покарання позбавлення права керування транспортним засобом.
Цим самим, судом у порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме положення ст. 71 КК України.
При цьому, на переконання колегії суддів, приєднанню підлягає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на не відбутий строк.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні судом вироку, що є підставою для його скасування згідно з п. 3 ч.1 ст. 407 КПК України в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.
Разом із тим, стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, тяжкості вчиненого кримінального та особі обвинуваченого в наслідок м`якості, то колегія суддів приходить до таких висновків. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Повертаючись до положень ст. 65 КК, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.
Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.
Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяттю до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Відповідно до положень статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, раніше судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, його позитивну характеристику з місця проживання обставини, які пом`якшують покарання, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та водночас неправильно врахував обставину, яка обтяжує покарання – рецидив злочинів, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про наявність судимості в обвинуваченого за вчинення попереднього умисного злочину та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, разом із тим, що врахувавши тяжкість вчиненого, дані про особу обвинуваченого, його соціально-психологічну характеристику, складену органом пробації, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність тяжких наслідків від дій обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства з призначенням іспитового строку. 
Визнання судом І інстанції обставин, що пом`якшують покарання, не суперечить його повноваженням і обставинам, встановленим при розгляді провадження. Водночас, безпідставне визнання обтяжуючою покарання обставиною – рецидив злочину, тягне за собою виключення такої судом апеляційної інстанції. 
Додатково колегія суддів звертає увагу на доводи, викладені стороною захисту щодо обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, зокрема те, що раніше ОСОБА_8 судимий за неумисний злочин, штраф за яким ним сплачено, раніше на підставі ст. 75 КК обвинувачений від покарання не звільнявся, дані досудової доповіді свідчать про можливе його виправлення без ізоляції від суспільства, виключно позитивні характеристики, який за відсутності офіційного працевлаштування у сільській місцевості, самостійно займається сільським господарством, утримує двох неповнолітніх дітей, одну з яких, 2019 року народження, виховує самостійно, так як її мати перебуває на службі в ЗСУ та має іншу сім`ю, що позбавить дитину батьківського піклування за умови призначення покарання у виді позбавлення волі. 
Розкаяння передбачає окрім визнання особою провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися у намаганні особи виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Такі наведені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого, у сукупності з обставинами кримінального провадження, поряд з обставинами, що пом`якшують покарання, обґрунтовано стали підставою для застосування положень ст. 75 КК.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони належним чином мотивовані, тому вважає, що доводи прокурора, що призначене на підставі ст. 75 КК покарання є занадто м`яким, неспроможними, оскільки переконливих доказів того, що такою мірою покарання не буде досягнуто головної мети – виправлення засудженого, суду апеляційної інстанції не надано. А доводи про неможливість застосування положень ст. 75 КК при застосуванні положень ст. 71 КК, не заслуговують на увагу, оскільки за правилами статті 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути призначене додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю. 
І таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, стане необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновків про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 420, ч. 15 ст. 615 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 – задовольнити частково. 
Вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2026 року щодо ОСОБА_8 - скасувати у частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.
На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте ОСОБА_8 додаткове покарання за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири )роки 1 (один) місяць 5 (днів). 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до статті 76 КК України наступні обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на наявність обтяжуючої обставини рецидив злочинів.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.  

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4