Справа № 526/541/26
Провадження № 2/526/791/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

29 квітня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П., розглянувши в м. Гадяч у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Гадяцької міської ради, третя особа – приватний нотаріус Антонова Т.В., ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадщину,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому зазначили, що в травні 1997 року їй, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було передано у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , без визначення часток кожного у свідоцтві про право власності. В липні 2023 року ОСОБА_3 помер, а приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що не визначені частки у спільній сумісній власності. На підставі викладеного просять визнати за нею право власності на 2/3 частки вказаної квартири, в тому числі на 1/3 частиу в порядку спадкування, а за ОСОБА_2 – на 1/3 частку в силу закону.
Позивачі надали заяви про розгляд справи без їх участі, підтримали позовні вимоги та просять їх задовольнити.
Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без участі представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.
Інших заяв та клопотань по справі не надійшло.
Ухвалою суду від 03.03.2026 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.01.2026.
Ухвалою суду від 02.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Судом на підставі наданих матеріалів встановлено наступне.
З копії свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1997 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної власності – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його батьками є ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .
З довідки керівника відділу реєстрації актів цивільного стану від 04.06.03 № 183 вбачається, що ОСОБА_5 одружилася з ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».
Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області від 22.10.2025 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в правовстановлюючому документів не вказані частки, які належать кожному із співвласників.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 355 та ч. 1, 2 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦПК України).
Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, оскільки будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, беручи до уваги презумпцію рівності часток, суд вважає, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру розташовану за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять 1/3 (одна третю).
В то же час, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).
З урахуванням зазначеного, суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.
Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18); від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19); від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, а також враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Гадяцької міської ради, третя особа – приватний нотаріус Антонова Т.В., ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадщину – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності у праві спільної часткової власності на 1/3 (одну третю) частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 (одну третю) частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності у праві спільної часткової власності на 1/3 (одну третю) частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. ст. 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складений та підписаний 29.04.2026.

Головуючий: В. Г. Черков