Справа № 352/1461/26
Провадження № 2-а/352/46/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року	м. Івано-Франківськ	

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої Гриньків Д.В., 
секретар судового засідання Івасів В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.
09.06.2026 року позивач звернувся до Тисменицького районного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що постановою №98 від 23.01.2026 року, по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Мотивами постанови було те, що позивач, будучи військовозобов`язаним та маючи висновок військово-лікарської комісії «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» не перепройшов ВЛК до 05.06.2025 року для визначення належного ступеню придатності до військової служби. 
Вважає вказану постанову незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування позовних вимог вказав, що через застосунок Резерв+ позивач сформував військово-обліковий документ в якому міститься інформація про те, що останній має порушення військового обліку. В подальшому позивач звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, яка була направлена рекомендованим листом, про закриття провадження у справі відносно позивача у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (ч.7 ст. 38 КУпАП); виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення позивачем правил військового обліку та направлення відповідним органам поліції повідомлення про відсутність підстав для адмінзатримання для доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак т.в.о. начальника вказаного ТЦК та СП була винесена спірна постанова. Зауважив, що у надісланій заяві ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнавав, при цьому дані про направлення на його адресу повідомлення про розгляд справи, який відбудеться 23.01.2026 року об 11:00 год. відсутні, жодних повісток позивач не отримував, про наявну постанову дізнався 28.05.2026 року із сповіщення у додатку «Дія», у зв`язку із відкритим виконавчим провадженням відносно нього про стягнення подвійного розміру штрафу згідно постанови №98 від 23.01.2026 року.
Тому просить скасувати постанову №98 від 23.01.2026 року, а провадження по справі закрити, стягнути з відповідача судові витрати.
ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи.
Представник відповідача скористався правом на подання відзиву, в якому із позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованим та безпідставним. 
Вказав, що згідно наявних облікових даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відома адреса проживання АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на спеціальному обліку, як заброньований від призову на військову службу по мобілізації. 21.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла заява ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, вх. № 362, яка була надіслана за допомогою засобів поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення. Під час перевірки облікових даних ОСОБА_1 було встановлено, що позивач рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12.04.2001 року на підставі статті ТДВ «89а», графи І визнаний непридатним в мирний час обмежено придатним у воєнний час.
Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законі України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-IX, установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю),з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Проте ОСОБА_1 ні до 05.06.2025 ні пізніше ВЛК не перепройшов. 
10.01.2026 щодо ОСОБА_1 направлено звернення до відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП Івано-Франківської області №Е4371964 про доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку із не проходженням ВЛК до 05.06.2026.
Таким чином вважає датою вчинення адміністративного правопорушення є 05.06.2025, а датою виявлення – 10.01.2026 року. Поданою заявою ОСОБА_1 погодився про розгляд справи про адміністративне правопорушення його відсутності. 
Постанова по справі про адміністративне правопорушення протягом 3-х днів була надіслана позивачу, рекомендованим поштовим відправленням, згідно квитанції № 7740103827670 від 26.01.2026 року.
Вказав, що позивач повинен був пройти ВЛК до 05.06.2026, то днем вчинення адміністративного правопорушення є 05.06.2026, а звернення до відділення поліції про доставлення позивача до ТЦК та СП для складання протоколу про адміністративне правопорушення було направлено 10.01.2026, що є днем виявлення адміністративного правопорушення. Таким чином строки притягнення до адміністративної відповідальності станом на момент винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення (23.01.2026) не пройшли.
Щодо твердження позивача про те, що повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення не отримував, повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував представник відповідача зазначив, що позивач подаючи заяву із проханням закриття адміністративного провадження, погодися на розгляд справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення за його відсутності, тому додатково надсилати позивачу повідомлення чи повістку на розгляд справи про адміністративне правопорушення не було необхідності, оскільки позивач не прибував до ІНФОРМАЦІЯ_2 після надсилання заяви та не подавав клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення за його участі.
Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_6 у даному випадку вжив усіх необхідних активних дій щодо повідомлення позивача про винесену щодо нього постанову та щодо стягнення судових витрат пов`язаних з наданням правової допомоги вважає співмірною сумою зі складністю цієї справи, обсягом наданих адвокатом послуг в розмірі 1000 грн.
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд», у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати без його участі.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КУС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 15.06.2026 року відкрито провадження за адміністративним позовом в порядку спрощеного провадження та призначено справу до судового розгляду, витребувано докази.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що відповідно до витягу із застосунку Резерв+, сформованого 06.02.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер у системі оберіг НОМЕР_1 , щодо якого є звернення від 10.01.2026 року до Нацполіції у зв`язку із тим, що не пройшов ВЛК, згідно ВЛК від 12.04.2001 року є непридатним в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с.14).
Згідно заяви ОСОБА_1 , адресованої начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (ч.7 ст. 38 КУпАП); виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення позивачем правил військового обліку та направлення відповідним органам поліції повідомлення про відсутність підстав для адмінзатримання для доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була надіслана адресату 20.01.2026 року, про що у матеріалах справи міститься накладна 7600800168980 з описом вкладення (а.с.26-33).
У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС «Оберіг» за № 060620239309448400082 відносно ОСОБА_1 зазначено, що наявне порушення військового обліку з 10.01.2026 року, сформовано звернення №Е4371964 від 10.01.2026 року до органів Нацполіції (а.с.65).
Вказане звернення до органів Нацполіції за номером №Е4371964 від 10.01.2026 року скасовано автоматично 25.01.2026 року у зв`язку із підписанням адмінсправи (а.с.65зв).
У відповідності до інформації, що надана представником відповідача до відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно проведеної 12.04.2001 року ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 є непридатним в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с.66).
23.01.2026 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 виніс постанову №98 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, згідно якої установив: 
що, громадянин ОСОБА_1 21.01.2026 самостійно звернувся із заявою з метою усунення порушення правил ВО. Під час звірки даних було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним та маючи висновок військово-лікарської комісії "непридатний в мирний час обмежено придатний у воєнний час" не перепройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025 року для визначення належного ступеня придатності до військової служби, тобто не виконав вимоги п.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на тобто соціальний захист" і абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУПАП. Розгляд справи призначено на 11.00 23.01.2026.
Справа розглядається в порядку ст. 279-9 КУпАП. Під час звірки даних було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним та маючи висновок військово-лікарської комісії "непридатний в мирний час обмежено придатний у воєнний час" не перепройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025 року для визначення належного ступеня придатності до військової служби, тобто не виконав вимоги п.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на тобто соціальний захист" і абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУПАП. Відносно громадянина ОСОБА_1 створено звернення до органів національної поліції Е4371964 від 10.01.2026. Згідно вимог ч.7 ст. 38 КУпАП строки притягнення до адміністративної відповідальності не закінчилися, так як 3-х місячний термін з моменту виявлення (10.01.2026) адміністративного правопорушення не пройшов. Вчинене громадянином ОСОБА_3 правопорушення відбулося в періоду дії особливого період згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 р. Враховуючи вище викладене громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ет. 210-1 КУпАП (а.с.70зв-71).
Вказана постанова була направлена ОСОБА_1 поштовим відправленням 26.01.2026 року про що свідчить квитанція «Укрпошта» та копія конверту, адресатом в якому вказаний ОСОБА_1 .
Згідно постанови головного державного виконавця Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області від 13.05.2026 року відкрито виконавче провадження ВП № 80981668 на підставі постанови №98 від 23.01.2026 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 34 000 грн (а.с.22-23).
Згідно постанови головного державного виконавця Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області від 28.05.2026 року ВП № 80981668 постановлено про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.24-25).
V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до частин першої-третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8цього Кодексу.
Частина третя статті 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.
Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно ч.1 ст. 279-9 КУпАП У разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
VІ. Висновки суду.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. 
Так судом встановлено, що мотивами винесеної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 23.01.2026 року №98 є те, що громадянин ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним та маючи висновок військово-лікарської комісії "непридатний в мирний час обмежено придатний у воєнний час" не перепройшов військово-лікарську комісію до 05.06.2025 року для визначення належного ступеня придатності до військової служби. Також у вказаній постанові зазначено, що громадянин ОСОБА_1 21.01.2026 самостійно звернувся із заявою з метою усунення порушення правил ВО та те, що справа розглядається в порядку ст. 279-9 КУпАП. 
Дана стаття КУпАП встановлює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву. Однак, заява позивача, надіслана 20.01.2026 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 не містить посилань на те, що ОСОБА_1 згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. 
А відтак, у т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 не було підстав для здійснення розгляду справи на підставі ст. 279-9 КУпАП. Тому, суд вважає, що дана постанова винесена з порушенням порядку повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи відносно неї, що є підставою для скасування спірної постанови.
А отже, позов підлягає до задоволення.
VІ. Судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 665,60 грн. згідно квитанції від АТ «Універсалбанк» від 29.05.2026 року. 
Таким чином відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 8000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору від 29.05.2026 року про надання правничої допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача.
На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази:
Договір про надання правничої допомоги від 29.05.2026 року, що укладений між адвокатом Орешечко Є.О. та ОСОБА_1 (а.с.35-38);
Платіжна інструкція №4СР9-КМКА-Т94М-НРС1 від 29.05.2026 року на суму 8000 грн, де платник ОСОБА_1 , отримувач ФОП ОСОБА_4 (а.с.39).
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Зокрема, частиною 1ст.132 КАС України, встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 132 КАС України).
Відповідно до вимогст.134 КАС України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частини 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.5 ст.134 КАС України.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, заперечення відповідача щодо витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, 279-9 КУпАП, суд –

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити. 
Постанову №98 від 23.01.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП - скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі справи судового збору в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. та 2000 (дві тисячі) грн – витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .
Рішення складене в повному обсязі 02.07.2026 року.

Суддя Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області     Гриньків Д.В.