Номер провадження: 22-ц/813/1239/26 
Справа № 522/12882/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Драгомерецького М. М.,
суддів колегії Громіка Р. Д., Сегеди С. М.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «СК-Сервіс», в інтересах якого діє Лисяний Олександр Андрійович, на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року по справі за позовом Дочірнього підприємства «СК-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:
01 серпня 2024 року Дочірнє підприємство «СК-Сервіс» (далі ДП «СК-Сервіс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 32 154,52 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ДП «СК-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
24 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку зі сплатою заборгованості за житлово-комунальні послуги та витрат позивача на судовий збір.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі. Закрито провадження у справі за позовом ДП «СК-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
12 грудня 2024 року представник ДП «СК-Сервіс» подав до суду заяву про вирішення питання розподілу судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, посилаючись на ч. 3 ст. 142 ЦПК України.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року заяву представника ДП «СК-Сервіс» про вирішення питання розподілу судових витрат залишено без задоволення.
Не погодившись із вищезазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, представник ДП «СК-Сервіс» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про вирішення питання розподілу судових витрат, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вищевикладеного та положень ст. ст. 368, 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та запереченнях на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При цьому, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Стаття 142 ЦПК України регулює питання вирішення питання про стягнення судових витрат у разі укладення мирової угоди, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем.
Наслідком укладення мирової угоди та відмові позивача від позову є закриття провадження у справі.
Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:
- відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої);
- позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).
Однак, стаття 142 ЦПК України не регулює питання стягнення судових витрат при закритті провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Відмовляючи в задоволенні заяви ДП «СК-Сервіс» про вирішення питання розподілу судових витрат та стягнення з відповідача на їх користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що після направлення відповідачем заяви про закриття провадження у справі разом з квитанцією на підтвердження оплати заборгованості ОСОБА_1 , яка сформована в системі «Електронний суд» 24.10.2024 та була доступна до перегляду позивачу, який також має зареєстрований електронний кабінет, представник позивача 03.12.2024 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Отже, представник ДП «СК-Сервіс» підтримав позовні вимоги, а, тому, ч. 3 ст. 142 ЦПК України у даній ситуації застосуванню не підлягає.
Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 при розгляді справи №199/9188/16-ц вказав: правовий аналіз ч. 3 ст. 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Скасовуючи судові рішення попередніх інстанції, Верховний Суд зазначив «суди положень частини третьої статті 142 ЦПК України у поєднанні із статтею 255 ЦПК України не урахували, а тому дійшли помилкового висновку, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини 1 статті 255 ЦПК України є відповідно до частини 3 статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат».
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції та вважає його законним, обґрунтованим та таким, що відповідає актуальній практиці Верховного Суду.
Оскільки, що провадження у справі було закрите у зв`язку з відсутністю предмету спору, однак представник ДП «СК-Сервіс» підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, навіть після їх задоволення відповідачем, витрати на правову допомогу на підставі положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення без задоволення заяви ДП «СК-Сервіс» про вирішення питань розподілу судових витрат, оскільки ч. 3 ст. 142 ЦПК передбачає компенсацію витрат саме у випадку процесуальної відмови від підтримання позову, а не лише через сам факт добровільного виконання відповідачем вимог. Саме процесуальна поведінка позивача після отримання інформації про виконання зобов`язання є вирішальною для застосування цієї норми. В даній справі позивач наполягав на задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням.
З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «СК-Сервіс», в інтересах якого діє Лисяний Олександр Андрійович залишити без задоволення.
Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 18 червня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда