КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 року м. Київ справа №320/32339/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 25.03.2024 №23110240106.
В обґрунтування вимог позову позивач вказує, що первісне податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0000741701 було прийняте контролюючим органом 30.08.2013 та оскаржувалося ним у судовому порядку. Позивач зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2014 у справі №826/17949/13-а йому було відмовлено у задоволенні позову щодо скасування цього податкового повідомлення-рішення, а ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 постанову суду першої інстанції залишено без змін. Відтак, на переконання позивача, саме 27.03.2014 грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №0000741701 набуло статусу узгодженого. Позивач посилається на абзац другий пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, та вказує, що у разі судового оскарження рішення контролюючого органу платник податків зобов`язаний сплатити узгоджену суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. З огляду на це позивач вважає, що граничним строком сплати грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №0000741701 було 07.04.2014. Також позивач вказує, що контролюючий орган мав право провести перевірку та визначити штрафні санкції лише протягом 1095 днів, які, на переконання позивача, слід обчислювати саме з 07.04.2014, тобто з останнього дня граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання. Оскільки камеральна перевірка проведена у 2024 році, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято 25.03.2024, позивач вважає, що відповідач діяв за межами строку давності, визначеного пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України. Позивач вказує, що штрафна санкція є грошовим зобов`язанням у розумінні підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а тому її визначення контролюючим органом після спливу строку 1095 днів є неправомірним. На думку позивача, у зв`язку з неприйняттям контролюючим органом рішення про застосування штрафу протягом строку давності платник податків вважається звільненим від відповідного грошового зобов`язання. Позивач вказує, що застосування штрафу порушує його майнові права, оскільки покладає на нього обов`язок сплатити кошти на підставі рішення, яке, на його думку, суперечить вимогам Податкового кодексу України. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Донець В.А.) від 19 серпня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 13 лютого 2025 року №246/0/15-25 звільнено ОСОБА_3 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.
У зв`язку зі звільненням судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) Донця В.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №320/32339/24 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 адміністративну справу №320/32339/24 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В матеріалах справи наявні:
-відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві правомірно проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати позивачем узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість. За результатами перевірки встановлено порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням форми «Р» №0000741701 від 30.08.2013 на загальну суму 181 457,55 грн, яке, за даними інформаційних систем контролюючого органу, було сплачене протягом 2023 року. Відповідач зазначає, що затримка сплати становила понад 3000 днів, у зв`язку з чим до позивача застосовано штраф у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу відповідно до пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України. За результатами перевірки складено акт від 21.02.2024 №14592/5/26-15-24-01-06-03/2866713192, заперечення позивача залишено без задоволення, а 25.03.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення №23110240106 на суму штрафних санкцій 17 014,00 грн. Відповідач вважає, що податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно, оскільки факт несвоєчасного погашення узгодженого грошового зобов`язання підтверджується даними контролюючого органу, а доводи позивача не спростовують встановленого порушення.
-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач підтримує раніше заявлену правову позицію та наголошує, що відповідач фактично не спростував його основний аргумент щодо пропуску 1095-денного строку давності. Позивач повторно зазначає, що податкове повідомлення-рішення №0000741701 від 30.08.2013 стало узгодженим 27.03.2014, а граничний строк його сплати настав 07.04.2014, тому саме з цієї дати, на його думку, мав обчислюватися строк для проведення перевірки та визначення штрафних санкцій. Позивач також звертає увагу, що відповідач у відзиві сам посилається на пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, однак, на переконання позивача, неправильно застосовує цю норму до спірних правовідносин. Позивач вважає, що після спливу 1095 днів від 07.04.2014 контролюючий орган втратив право визначати будь-які штрафні санкції за несвоєчасну сплату зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №0000741701. Додатково позивач посилається на принцип презумпції правомірності рішень платника податків, закріплений у підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункті 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, і зазначає, що у разі неоднозначного тлумачення норм податкового законодавства рішення має прийматися на користь платника податків. 
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 у період з 29.02.1999 по 28.12.2018 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. 
30.08.2013 Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №0000741701. 
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку. 
Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2014 у справі №826/17949/13-а відмовлено у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення №0000741701. 
У подальшому ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції — без змін. 
21.02.2024 Головним управлінням ДПС у м. Києві складено акт №14592/Ж5/26-15-24-01-06-03/2866713192 «Про результати камеральної перевірки з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання податку на додану вартість фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ». 
Вказаний акт отримано представником позивача 01.03.2024. 
08.03.2024 позивач направив до контролюючого органу заперечення на акт камеральної перевірки від 21.02.2024 №14592/5/26-15-24-01-06-03/2866713192. 
За результатами розгляду заперечень ГУ ДПС у м. Києві листом від 22.03.2024 №4608/1/26-15-24-01-06-11 повідомило позивача про залишення заперечень без задоволення, а висновків акта перевірки — без змін. 
25.03.2024 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» №23110240106, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 17 014,00 грн за затримку сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 3211– 3404 календарних днів. У розрахунку штрафних санкцій зазначено, що штраф нараховано за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням форми «Р» №0000741701 від 30.08.2013. 
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 113.1 статті 113 Податкового кодексу України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.
Застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом (пункт 113.2 статті 113 Податкового кодексу України).
Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України (пункт 113.3 статті 113 Податкового кодексу України).
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (стаття 114 Податкового кодексу України).
Статтею 102 Податкового кодексу України встановлено строки давності та їх застосування. Тобто, законодавцем встановлено строк давності, а саме 1095 днів, 2555 днів, а також правила його застосування (пункти 102.1, 102.4, 102.5) або не застосування (пункт 102.2), зупинення відліку (пункт 102.2), або продовження (пункт 102.6).
Зокрема, пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Тобто підпунктом 102.1 статті 102, визначено застосування строку давності 1095 днів, і зазначено, що цей строк застосовується контролюючим органом у випадку проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
Датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, в частині проведення контролюючим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не день нарахування податкового зобов`язання.
Згідно з пунктом 124.1. статті 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Тобто розмір штрафної (фінансової) санкції встановлений у відсотках до погашеної суми податкового боргу, а тому сума штрафної санкції за порушення строку сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, з урахуванням положень статті 124 Податкового кодексу України, розраховується за період з дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, і до дня фактичної сплати боргу.
Отже, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафної (фінансової) санкції на підставі статті 124 Податкового кодексу України є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, то відлік строку давності для застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання починається з дня, наступного за днем фактичної сплати такого грошового зобов`язання.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що предметом спору у цій справі є правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «Ш» від 25.03.2024 №23110240106, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 17 014,00 грн за порушення строку сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість.
Спір між сторонами фактично зводиться не до заперечення самого факту несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання, а до визначення моменту, з якого має обчислюватися 1095-денний строк для проведення камеральної перевірки та застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату такого зобов`язання.
Позивач наполягає, що такий строк має обчислюватися з 07.04.2014, тобто з граничної дати сплати грошового зобов`язання, яке набуло статусу узгодженого після завершення судового оскарження податкового повідомлення-рішення №0000741701 від 30.08.2013.
Натомість відповідач виходить із того, що штраф застосовано за фактом погашення податкового боргу у 2023 році, а тому камеральна перевірка та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відбулися в межах строків, установлених Податковим кодексом України.
Відносно даного питання суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом платник податків зобов`язаний сплатити таке зобов`язання у строки, визначені цією нормою, а у разі його оскарження — після набуття відповідним зобов`язанням статусу узгодженого.
Водночас саме по собі набуття грошовим зобов`язанням статусу узгодженого не означає, що з цього моменту контролюючий орган зобов`язаний негайно застосувати штраф за його несвоєчасну сплату, незалежно від того, чи відбулося фактичне погашення відповідного боргу. Відповідальність за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання прив`язана не лише до факту пропуску строку сплати, а й до факту погашення податкового боргу, оскільки розмір штрафу визначається у відсотках саме від погашеної суми податкового боргу.
Пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник притягується до відповідальності у вигляді штрафу: при затримці до 30 календарних днів включно — у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу, при затримці більше 30 календарних днів — у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Отже, конструкція цієї норми свідчить про те, що базою для обчислення штрафу є саме погашена сума податкового боргу. До моменту фактичного погашення боргу контролюючий орган не має об`єктивної можливості остаточно визначити розмір штрафу, оскільки невідомою залишається сума, яка буде погашена, та остаточна кількість днів прострочення.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.07.2023 у справі №821/850/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, як у частині проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання, так і в частині застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату, є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання. 
Окрім того, такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 червня 2024 року у справі №200/5428/23.
Таким чином, довід позивача про те, що 1095-денний строк у спірних правовідносинах має обчислюватися з 07.04.2014, не відповідає підходу Верховного Суду до застосування пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України у спорах щодо штрафу за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання.
Суд враховує, що грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням форми «Р» №0000741701 від 30.08.2013 було сплачене позивачем протягом 2023 року. Саме після цього контролюючим органом проведено камеральну перевірку, складено акт від 21.02.2024 №14592/5/26-15-24-01-06-03/2866713192 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.03.2024 №23110240106. 
За таких обставин, оскільки фактичне погашення податкового боргу відбулося у 2023 році, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте 25.03.2024, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах 1095-денного строку, визначеного пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.
Доводи позивача про те, що штрафна санкція є грошовим зобов`язанням у розумінні підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, не спростовують правомірності оскаржуваного рішення. Вказана обставина сама по собі не змінює моменту, з якого має обчислюватися строк для застосування штрафу за несвоєчасну сплату. Визначальним у цьому випадку є не дата виникнення обов`язку сплатити первісне грошове зобов`язання, а дата фактичного погашення податкового боргу, оскільки саме з цієї дати контролюючий орган отримує можливість встановити остаточний розмір погашеної суми та тривалість прострочення.
Посилання позивача на те, що після спливу 1095 днів від 07.04.2014 він вважається звільненим від відповідних штрафних санкцій, суд також відхиляє. Такий підхід фактично означав би, що платник податків, не сплачуючи узгоджене грошове зобов`язання протягом тривалого часу, міг би уникнути відповідальності лише внаслідок власної бездіяльності щодо погашення податкового боргу. Такий висновок не узгоджується ні з правовою природою податкового обов`язку, ні з конструкцією відповідальності, передбаченої пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України.
Щодо посилання позивача на принцип презумпції правомірності рішень платника податків, суд зазначає, що цей принцип застосовується у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення норм податкового законодавства. 
Водночас у спірних правовідносинах правова невизначеність усунута висновками Верховного Суду, відповідно до яких 1095-денний строк у подібних правовідносинах обчислюється саме з дати фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не з дати граничного строку її сплати. Тому підстав для застосування пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у спосіб, запропонований позивачем, суд не вбачає.
Суд також враховує, що позивач не заперечує належним чином факт існування узгодженого грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №0000741701 від 30.08.2013 та не спростовує обставину його фактичного погашення у 2023 році. Натомість аргументація позивача зводиться виключно до іншого тлумачення моменту початку перебігу строку давності, яке не відповідає нормам законодавства, про що судом зазначено вище.
Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління ДПС у м. Києві правомірно провело камеральну перевірку з питань своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання, обґрунтовано встановило порушення позивачем строків сплати такого зобов`язання та в межах строку, визначеного пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, прийняло податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 25.03.2024 №23110240106.
З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позову.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.
У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, – відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.