УХВАЛА
25 червня 2026року 
м. Київ
справа № 572/2921/15-ц
провадження № 61-8336ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2026 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 травня 2026 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» звернулось до суду із заявою про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа № 572/2921/15-ц у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2026 року заяву задоволено.
Замінено стягувача у виконавчому листі № 572/2921/15-ц від 05 травня 2018 року, виданому Апеляційним судом Рівненської області 05 травня 2018 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» (код ЄДРПОУ 43513923).
Видано ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» дублікат виконавчого листа № 572/2921/15-ц 
від 05 травня 2018 року на виконання постанови Апеляційного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 травня 2026 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2026 року залишено без змін.
17 червня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою (надійшла до суду 22 червня 2026 року), в якій просить скасувати ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2026 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 травня 2026 року (повний текст постанови складено 14 травня 2026 року), ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у видачі дубліката виконавчого листа колекторській компанії ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» (офіційному партнеру ПАТ КБ «ПриватБанк») з огляду на необ`єктивність, несправедливість, незаконність судового рішення Рівненського апеляційного суду від 17 квітня 2018 року.
Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.
ОСОБА_1 порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що копію постанови Рівненського апеляційного суду від 12 травня 2026 року вона отримала 20 травня 2025 року, на підтвердження чого надано копію поштового конверту.
Врахувавши наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними. Клопотання 
 ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження - поновленню на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального і порушили норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не залучив її до участі у справі в якості процесуального учасника судового провадження, а лише надіслав їй ухвалу від 13 січня 2026 року. Посилається на те, що судове рішення Апеляційного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року у справі № 572/2921/15-ц є незаконним, суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519, у якій зазначено, що проценти та інші платежі можуть нараховуватися банком виключно протягом строку дії кредитного договору, а не до повного погашення заборгованості позичальником. Вважає, що з цих підстав рішення апеляційного суду не підлягає виконанню, у зв`язку з чим не підлягає виконанню і виконавчий лист, виданий на виконання цього рішення.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.
Щодо заміни сторони стягувача у виконавчому листі 
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Отже, за змістом статті 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальних правовідносинах відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідносинах у визначених законом випадках.
Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії судового процесу.
Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №264/5957/17 (пункти 29, 31)).
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Вирішення питання заміни сторони її правонаступником (як на будь-якій стадії судового процесу, так і на будь-якій стадії виконання судового рішення) у кожному конкретному випадку здійснюється судом шляхом дослідження та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви (пункт 52 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 02 березня 2026 року в справі № 2-3467/12).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким останній було надано грошові кошти (кредит) на споживчі цілі, та встановлений графік їх повернення. 
На виконання постанови Апеляційного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитним договором 05 травня 2018 року виданий виконавчий лист 
№ 572/2921/15-ц.
Виконавче провадження АСВП №56762529 з примусового виконання вказаного виконавчого листа перебувало на примусовому виконанні у Сарненському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, правонаступником якого є Сарненський відділ державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
22 серпня 2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» укладено договір факторингу № 8-22-08/2025, за умовами якого та відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників та витягу з реєстру боржників заявник набув права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , тобто статусу нового кредитора стягувача за договором.
Доводи про те, що постанова Апеляційного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519 не є підставою для відмови у заміні стягувача у виконавчому листі.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга на судові рішення у частині заміни сторони стягувача у виконавчому листі є необґрунтованою.
Щодо видачі дубліката виконавчого листа
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено. Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені у вказаних правових нормах, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю у повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зробила висновок, згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. 
У пункті 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого згідно із Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 26 березня 2022 року, визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та триває дотепер.
У пунктах 47 і 48 постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22 (провадження № К/990/383/23) зазначено, що особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, у цьому випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2023 року у справі № 910/5925/15-г; від 05 лютого 2025 року у справі № 1616/803/2012; від 03 квітня 2025 року у справі № 712/8159/15-ц; від 24 вересня 2025 року у справі № 1625/2550/12.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що строк, встановлений для пред`явлення до виконання виконавчого листа №572/2921/15-ц у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором після його повернення державним виконавцем стягувачу 08 липня 2020 року не закінчився, та на цей час виконавчий лист втрачено, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дублікат виконавчого листа.
При встановленні факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого документа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого документа має повністю відтворювати втрачений виконавчий документ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.
Подібний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду 
від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18 та від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06. 
Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявниці із постановою Апеляційного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року, на виконання якої 05 травня 2018 року видано виконавчий лист № 572/2921/15-ц.
Колегія суддів враховує, що вказана постанова Апеляційного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року, набрала законної сили та підлягає виконанню.
Водночас, у разі наявності підстав вважати, що виконавчий лист є таким, що не підлягає примусовому виконанню, заявниця не позбавлена можливості скористатись своїм правом, визначеним статтею 442 ЦПК України.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не виявлено порушення судами норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судами вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.
Як вже було зазначено вище, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2026 року (яка не відноситься до переліку, якими закінчено розгляд справи) та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 травня 2026 року слід відмовити.
Керуючись частиною другою статті 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2026 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 12 травня 2026 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області 
від 13 січня 2026 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 травня 2026 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Сердюк